Справа № 309/3935/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  
 
19.05.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за його апеляційною скаргою на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 5100 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605грн.60коп.
Відповідно до постанови суду, - 6 жовтня 2025 року, близько 6 години 30 хвилин, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі ГМО спільно з офіцером ПОРВ /з м.д. н.п. Яблунівка/ в межах контрольованого прикордонного району на з/с в н.п. Хуст /територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області/, на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5км. до ДКУ, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з самого протоколу та інших доказів наданих суду, не вбачається, які конкретні дії ОСОБА_1 спрямовані на незаконне фізичне переміщення через державний кордон. Вважає, що факт його перебування у контрольованому прикордонному районі на відстані більше 5 км. від державного кордону, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП. Щодо його пояснень, де він визнає свою вину зазначає, що вони не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки не містять вказівку на вчинення конкретних дій спрямованих на незаконне перетинання державного кордону. Зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься. З цього приводу посилається на практику апеляційного суду, зокрема на справи № 297/1356/25, №297/1357/25.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участь у судовому засіданні не приймав. Станом на 30.11.2025 року в Електронному суді відсутній текст постанови. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 . 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Не дивлячись на наведені доводи ОСОБА_1 , які викладені ним в апеляційній скарзі, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Згідно даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ №356902 від 06.10.2025 вбачається, що в цей же день, о 6 год. 30 хв., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі ГМО спільно з офіцером ПОРВ /з м.д. н.п. Яблунівка/ в межах контрольованого прикордонного району на з/с в н.п. Хуст /територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області/, на напрямку 169 прикордонного знаку на відстані 7,5 км. до ДКУ, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 06.10.2025; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.10.2025; копіями паспортами громадянина України ОСОБА_1 ; рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії – групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старшого сержанта ОСОБА_2 , згідно якого, про зазначену подію, яка мала місце 06.10.2025, він доповідав начальнику відділення інспекторів ПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старшому сержанту ОСОБА_3 ; поясненням ОСОБА_1 від 06.10.2025., в якому він зазначив, що вину свою визнає; заявою ОСОБА_1 від 06.10.2025 про визнання своєї провини в повному обсязі у вчиненому правопорушенні та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії – групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старший сержант ОСОБА_2 був упереджений при складанні щодо  ОСОБА_1  протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо  ОСОБА_1  незаконних методів, які би призвели до підписання протоколів про адміністративне правопорушення та затримання й інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про те, що з самого протоколу та інших доказів наданих суду, не вбачається, які конкретні дії ОСОБА_1 спрямовані на незаконне фізичне переміщення через державний кордон та що факт його перебування у контрольованому прикордонному районі на відстані більше 5 км. від державного кордону, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на те, що  ОСОБА_1  не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 06.10.2025 близько 06.30 год. на напрямку 169 прикордонного знаку (територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області) на відстані 7,5 км від державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району, однак таких заперечень не виклав, а у поясненнях визнав свою вину, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції ОСОБА_1 та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла у ОСОБА_1 вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Посилання ОСОБА_1 про віддаленість державного кордону від місця його затримання, як на підставу для закриття провадження в справі, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки такі не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а додані до протоколу докази є достатніми для висновку про доведеність його вини.

При цьому, посилання апелянта з цього приводу на певні рішення апеляційного суду є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення місцевих чи апеляційних судів, зокрема й ті, на які посилається апелянт, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець міста Одеси (згідно протоколу про адмінправопорушення) та фактично проживаючий у м. Київ, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку 169 прикордонного знаку (територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області) під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , без задоволення.
Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага