Справа № 951/303/26
Провадження №3/951/128/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року          селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєв Р.В., розглянувши матеріали, що надійшли із сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_1 в селі Ценів по вул.Центральна Тернопільського району 11.04.2026 о 22 год. 04 хв. керував автомобілем марки «Фольцваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820». Результати огляду 0,58‰ (проміле). Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. 
В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився. Враховуючи що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковою під час розгляду, справу слід розглянути у відсутності ОСОБА_1 .
Також в судовому засіданні бере участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Бойко П.В.
Захисник – адвокат Бойко П.В. клопотав про закриття справи з підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Покликався на допущення працівниками поліції суттєвих порушень вимог КУпАП та інструкцій, що регламентують порядок направлення та проходження водіями огляду на стан сп`яніння. Зокрема, зазначив що працівники поліції під час зупинки транспортного засобу в порушення вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» не назвали водію ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу. Протокол про адміністративне правопорушення склали не безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, і не одразу після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а через певний проміжок часу у приміщенні ТЦК та СП. В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівники поліції не вказали години його складення та місця складення, в акті також відсутній підпис особи, щодо якої цей огляд проводився – ОСОБА_1 .
Крім того, звертає увагу, що відеозйомка ОСОБА_1 від моменту зупинки транспортного засобу і до моменту проведення огляду на стан сп`яніння не фіксує постійно ОСОБА_1 , а скерована в протилежний бік, проте в цей час ОСОБА_1 вжив алкогольні напої, коли їхав на пасажирському сидінні у службовому автомобілі працівників поліції, тобто вже після того, як припинив виконувати функції водія. Захисник також звертає увагу на невідображення таких зовнішніх ознак сп`яніння, як тремтіння рук чи почервоніння обличчя, а отже зазначали про відсутність таких ознак у водія. 
У судове засідання за клопотанням захисника – адвоката Бойка П.В. прибула також свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що є дружиною ОСОБА_1 , їхала з ним 11.04.2026 ввечері автомобілем «Фольцваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 в село Сеньків Козівської ТГ Тернопільського району Тернопільської області. Автомобілем, дійсно, керував ОСОБА_1 , проте алкогольних напоїв він не вживав, був тверезим. Надалі автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, при перевірці документів, повідомили ОСОБА_1 , що він перебуває у розшуку за зверненням ТЦК та СП, а тому запропонували проїхати йому із ними у ТЦК та СП. Перед тим як доставити його у ТЦК та СП вони запропонували ОСОБА_2 та ще одній особі завезти їх додому у с.Ценів, на що ОСОБА_2 погодилась. Під час того, як вона, ОСОБА_1 та ще одна особа їхали на задньому пасажирському сидінні службового автомобіля працівників поліції, а працівники поліції їхали на передніх сидіннях службового автомобіля, на її думку, ОСОБА_1 міг вжити алкогольні напої, зокрема вино, яке вони везли із собою в автомобілі в церкву в цілях релігійного обряду. При цьому вона зауважила, що наступного дня виявила, що в автомобілі «Фольцваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , було відсутнє вино, яке вони везли за описаних обставин. Отже вона припускає, що ОСОБА_1 випив вино після зупинки транспортного засобу під його керуванням, під час того, як працівники поліції його везли у своєму службовому автомобілі.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Окрім цього, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 638240 від 11.04.2026, ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою зокрема, серед іншого, передбачено відповідальність особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Статтею 266 КУпАП визначено процедуру такого огляду, зокрема, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатом огляд проводиться в закладі охорони здоров`я. В силу вимог вищезгаданої статті, а також п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться на місці зупинки транспортного засобу. Водій, що відмовився від проведення такого огляду чи не погодився з його результатом, направляється поліцейським для проведення відповідного огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (ці положення продубльовані у п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015).
Згідно з п. 7 Розділу Інструкції ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ та МВС України 09.11.2015 № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результат тесту свідчить про установлення у ОСОБА_1 перевищення встановленого нормами чинного законодавства граничного показника вмісту алкоголю в крові, за якого водієві забороняється керувати транспортним засобом. Суд дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд вважає, що, незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість доводиться даними, що містяться у:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 638240 від 11.04.2026, відповідно до якого 11.04.2026 о 22:04 у селі Ценів на вул. Центральна Тернопільського району ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Перевірку на вміст алкоголю в організмі було проведено безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». За результатами огляду встановлено 0,58‰ алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України;
- роздруківкою приладу газоаналізатор «Драгер Алкотест 6820», відповідно до якої проведено тест 870, зафіксовано перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, результат вимірювання 0,58 ‰ (проміле);
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано наявні у водія ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук;
- DVD-R диску з відеозаписами, на яких зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, результат – 0,58 ‰ (проміле), з яким він погодився, а також факт керування ним транспортним засобом за описаних обставин.
Вказані докази суд визнає належними та допустимими, а також такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.
Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 був тверезий під час керування транспортним засобом, однак міг випити алкогольні напої вже після зупинки транспортного засобу, бере до уваги можливу зацікавленість свідка у непритягненні її близької особи - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Водночас оцінює, що твердження щодо вживання алкогольних напоїв під час перевезення ОСОБА_1 як пасажира носять, як вона зазначає, характер припущення. Оцінюючи такі показання в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, суд вважає, що зазначені показання спростовуються іншими належними, допустимими та достовірними доказами.
Безпідставними є твердження захисника – адвоката Бойка П.В., надані ним усно у судовому засіданні 26.05.2026, про відсутність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки невідображення на відеозаписі таких ознак, як тремтіння рук чи почервоніння обличчя зумовлено специфікою таких ознак, які об`єктивно складно зафіксувати за допомогою саме відеотехніки або ж взагалі неможливо це зробити.
Суд вважає необґрунтованими доводи захисника про безпідставність зупинки транспортного засобу як підставу для закриття цієї справи про адміністративне правопорушення, оскільки керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи захисника у цій частині є необґрунтованими, незгода з підставою зупинки не виключає наявність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд не погоджується з доводами про те, що складення протоколу про адміністративне правопорушення в приміщенні ТЦК та СП слугує підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом. Суд вважає, що чинним КУпАП не регламентовано чітко, у якому місці повинен бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, тому складення його у місці, зазначеному захисником, загалом не заборонено КУпАП та не є підставою для визнання цього протоколу недопустимим доказом.
Оцінюючи твердження захисника про те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівники поліції не вказали години його складення та місце складення, а в акті також відсутній підпис особи, щодо якої цей огляд проводився – ОСОБА_1 , суд зазначає, що з огляду відеозапису складення зазначеного акта, вбачається, що ОСОБА_1 не підписував на пропозицію працівників поліції документи, що йому надавалися. Проте ці документи йому зачитувалися вголос. Свою незгоду із змістом цього акта ОСОБА_1 мав можливість висловити у судовому засіданні під час дослідження цього доказу судом. Відсутність підпису ОСОБА_1 загалом не впливає на зміст цього документа, зокрема спростовує відомостей, зазначених в акті. У зв`язку з викладеним суд вважає згаданий акт належним та допустимим доказом, що підтверджує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Відсутність години та дати складення вказаного акта також не спростовує відомостей, що містяться в акті.
Підсумовуючи відповіді на заперечення захисників, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 при складанні працівником поліції згаданого протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, був присутній, йому роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП. ОСОБА_1 підписав вказаний протокол без зауважень, що спростовує посилання, стосовно нероз`яснення прав. Також не було наведено та не було встановлено у судовому засіданні фактів будь-якого тиску на ОСОБА_1 , про що висунув припущення захисник – адвокат Бойко П.В. Таких відомостей, зокрема, не навів і сам ОСОБА_1 .
Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному ОСОБА_1 та його захисником, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні за вищевикладених обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Обставин, які би спростовували наявність події та складу адміністративного правопорушення або виключали адміністративну відповідальність за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисник у судовому засіданні не зазначили, а суддею таких не виявлено. Склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді. Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, його майновий стан, і приходить до переконання, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, оскільки саме таке стягнення буде відповідати рівню суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, а також буде достатнім для запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень в майбутньому.
Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.
Таким чином, у відповідності до положень п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.
Керуючись ст. 8, 130, 283, 284 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Штраф має бути сплачений особою, притягнутою до адміністративної відповідальності, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, стягується подвійний штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в дохід держави.
Стягнути із ОСОБА_1 . судовий збір в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) в дохід держави.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Cуддя          Р.В. Чапаєв