Справа № 626/3597/25
Провадження № 2/626/242/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
18.06.2026 року м. Берестин 
Берестинський районний суд Харківської області у складі: 
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Івашкіної Т.В., 
за участю
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Сихівська державна районна адміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Загвойська О.В., звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому зазначила, що позивачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після припинення шлюбних відносин фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, станом здоров`я, успіхами та потребами, не підтримує з нею регулярного спілкування. Зазначила, що така поведінка свідчить про відсутність у нього належної батьківської турботи та відповідального ставлення до дитини. 01.11.2022 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу усі витрати, пов`язані з проживанням, утриманням, лікуванням, розвитком і вихованням дитини, несе виключно позивачка. Вона самостійно забезпечує дитину житлом, харчуванням, одягом, медичним обслуговуванням, розвитком та іншими необхідними умовами життя, що є істотним фінансовим та емоційним навантаженням для неї. Оскільки відповідач добровільно не надавав жодної матеріальної підтримки на утримання дочки, у вересні 2022 року ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Незважаючи на рішення суду, ОСОБА_3 свої обов`язки систематично не виконує, аліменти фактично не сплачує. Станом на сьогодні розмір заборгованості за аліментами становить 131 382,05 грн, що свідчить про тривале й свідоме ухилення відповідача від утримання дитини та повне ігнорування покладеного на нього законом обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні доньки. На даний час дитина постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із позивачкою ОСОБА_1 та її цивільним чоловіком – ОСОБА_5 ; вони створюють для ОСОБА_6 належні умови проживання, навчання та повноцінного, гармонійного, всебічного розвитку, беруть участь у вирішенні щоденних питань щодо виховання та забезпечують задоволення її основних потреб. 
Протягом трьох років ОСОБА_3 не бере жодної участі у вихованні дочки, свідомо самоусунувся від відповідальності та своїх батьківських обов`язків. Така тривала й послідовна бездіяльність свідчить про його байдужість до дитини та фактичне нехтування статусом батька. Відповідач, будучи молодою працевлаштованою особою, протягом тривалого часу не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Позивачка самотужки виховує, утримує, навчає і лікує дочку, створює для неї належні житлово-побутові умови. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від участі у вихованні дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до батьківських обов`язків. 
Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Загвойська О.В., просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 11.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі № 626/3597/25 за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 11.02.2026 року строк підготовчого провадження у цивільній справі № 626/3597/25 продовжено на 30 днів. 
Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 10.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Загвойська О.В. підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивачка пояснила, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі, спільне проживання припинили в червні 2022 року. З часу припинення спільного проживання відповідач спілкується з донькою ОСОБА_7 періодично; можна сказати, що батько у житті дитини відсутній, оскільки вихованням останньої займається вона та її новий чоловік ОСОБА_5 . Фінансово ОСОБА_3 дитині не допомагає, має заборгованість зі сплати аліментів, яка частково зменшилась після його призову на військову службу. В січні 2024 році ОСОБА_3 приїжджав на пару тижнів до м.Львів, і кожного дня бачився з донькою. Потім приїжджав влітку 2024 року і два рази бачився із дитиною. За проханням відповідача вона привозила дитину за місцем його знаходження до м.Миколаїв, де відповідач спілкувався з донькою. Донька постійно питає за батька, має схвильований стан після зустрічі з ним. Не хоче, щоб в майбутньому ОСОБА_3 мав аліментні зобов`язання та претензії до дитини, бажає уникнути в майбутньому необхідності отримувати дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон, і враховуючи, що останній не виконує своїх батьківських обов`язків, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8 . 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Сихівської державної районної адміністрації, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій просив при ухваленні рішення взяти до уваги висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 18.02.2026 року. 
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки по справі – ОСОБА_1 . За три роки спільного проживання із ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_7 він жодного разу батька останньої не бачив. Спілкування дитини з батьком відбувалось з ініціативи ОСОБА_1 , яка возила доньку до іншого міста для зустрічі з батьком. ОСОБА_3 дитину в садочок не водить, матеріально не підтримує, має заборгованість по сплаті аліментів, яку частково погасив. Він з дружиною займається вихованням ОСОБА_6 . Дівчинка згадує про рідного батька, каже про те, що хоче до нього, засмучується, що його немає поруч. Після поїздки до батька ОСОБА_9 повернулась в гарному настрої. ОСОБА_1 не чинить перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною; про об`єктивні обставини, окрім проходження з 2025 року військової служби, які б заважали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки, йому невідомо. 
Відповідно до положень ст.171 СК України суд в присутності психолога ОСОБА_10 та законного представника ОСОБА_1 з`ясував думку дитини – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу питання, яке вирішується, і з пояснень дитини дійшов висновку про те, дівчинка емоційно прив`язана до рідного батька, ставиться до нього з прихильністю. На запитання суду пояснила, що батько добре до неї ставиться, вони рідко бачаться, але їй хотілось би зустрічатись з ним частіше. 
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Загвойської О.В., допитавши свідка, з`ясувавши в порядку ст. 171 СК України думку дитини - ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).
У відповідності до копії довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 469985-2020 від 10.06.2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5-7).
Копією довідки Центру соціальної підтримки осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 25.07.2024 року № 1146 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.07.2024 року фактично проживають у м. Львів (а.с.15).
Малолітня дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №1333-500180101 від 11.07.2022 року та №1333-5001860048 від 11.07.2022 року. (а.с. 12-13).
Відповідно до довідки директора Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №170 Львівської міської ради від 03.10.2025 року № 26, ОСОБА_12 відвідує заклад дошкільної освіти з 09.10.2023 року до тепер, протягом всього періоду перебування дитини в ЗДО, ОСОБА_1 самостійно приводить і забирає доньку, регулярно відвідує батьківські збори, неухильно виконує рекомендації педагогів, приймає активну участь в освітньому процесі ЗДО ( а.с.14).
Згідно розрахунку державного виконавця станом 01.11.2025 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів становить 131 382,05 грн (а.с.20-21).
Як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , станом на час розгляду справи судом відповідач частково погасив заборгованість по сплаті аліментів, проте точний розмір заборгованості зазначити не змогла. 
У листі начальника відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції 2 Головного управління Національної поліції від 28.01.2026 року №386/39/01/10/2026, адресованого ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_3 04.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 призваний на військову службу та на даний час, являється військовослужбовцем Збройних сил України (а.с. 56).
Відповідно до висновку від 18.02.2026 року №260001-вих-21547 року орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування висновку орган опіки та піклування послався на те, що враховуючи представлені документи, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 11.02.2026 року №3, усні пояснення матері, при наданні яких обґрунтованих мотивів для позбавлення батьківських прав батька дитини вона не назвала, відсутність пояснень батька, оскільки зв`язку з ним немає, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись лише у випадках свідомого та умисного ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, а проходження ним військової служби є причиною, яка ускладнює розуміння, чи можливо змінити ставлення батька до дитини та виконання ним своїх батьківських обов`язків, позбавлення батьківських прав є недоцільним (а.с.55-60).
Норми права застосовані судом 
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частинами 1-4 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.
Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, не допускаючи протизаконного втручання.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Висновки, яких дійшов суд 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. 
З досліджених доказів суд дійшов переконання, що відповідач ОСОБА_3 призваний на військову службу та на даний час, являється військовослужбовцем Збройних сил України, що є об`єктивною, поважною причиною, яка перешкоджає йому в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки.
З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що до призову на військову службу відповідач спілкувався з дитиною, приїздив за місцем її фактичного проживання; позивачка ОСОБА_1 возила доньку за місцем знаходження батька з метою спілкування та підтримання сімейних відносин. 
Відповідач виявляє інтерес до дитини, і дитина з прихильністю та теплом ставиться до батька, сумує за ним та прагне спілкування. 
Наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на час розгляду справи, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, частково погашена, сама по собі за вищевикладених обставин не є підставою для позбавлення батьківських прав. 
На переконання суду, в даному випадку відсутні підстави стверджувати, що з боку відповідача має місце свідоме нехтування своїми батьківськими правами та обов`язками в розумінні ст.164 СК України.
Суд бере до увагу і думку малолітньої ОСОБА_8 , яка з прихильністю ставиться до рідного батька та в судовому засіданні пояснила, що бажає спілкування з ним.
Позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не буде відповідати інтересам малолітньої дитини – ОСОБА_8 , яка потребує участі батька в своєму житті, його турботи, піклування.
Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено.
Передбачені ст.164 СК України підстави позбавлення батьківських прав не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а мотиви, якими позивачка ОСОБА_1 обгрунтовує позовні вимоги, не грунтуються на вимогах закону та не можуть бути підставою або будь-яким чином впливати на вирішення питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
Приймаючи до уваги викладене, оцінивши вищенаведені докази у сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно дитини – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачкою судового збору слід покласти на останню. 
Керуючись ст.ст. 4,19,259,263, 264, 265,280-282 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Сихівська державна районна адміністрація, як орган опіки та піклування (адреса місцезнаходження:м. Львів, вул. Червоної Калини, буд. 66, код ЄДРПОУ 25258931), про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , –– відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення по справі виготовлений 23 червня 2026 року. 
Суддя