справа № 940/1319/25
провадження № 22-ц/824/2616/2026
головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 88 579,66 гривень заборгованості за договором про надання кредиту № 058638-КС-001 від 06.11.2024 року та судові витрати по справі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 058638-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 32 000 гривень на строк 24 тижні зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,0% за кожен день користування кредитом та комісією в сумі 6 400 гривень. На виконання умов вищевказаного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Проте відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами в повній мірі не здійснила, внаслідок чого станом на 22.06.2025 року має заборгованість загальною сумою 88 579,66 гривень, яку позивач просив стягнути в примусовому порядку.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 75 384,21 грн заборгованості за договором про надання кредиту N? 058638-KC-001 від 06.11.2024 року та 2 061,54 грн сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з відповідача тіло кредиту у розмірі 30 460 грн, а в іншій часині відмовити в задоволенні позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 42 904,21 грн не є співрозмірною тілу кредиту в розмірі 30 460 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності.
Посилалася на те, що суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №VIII.
Вказує, що відповідач сплачувала грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, про що позивач в позовній заяві не зазначає.
10 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - Покрищука А.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що із розрахунку заборгованості наданого стороною позивача чітко вбачається, що кредитором враховано ті платежі, які здійснив позичальник в рахунок часткового погашення своєї заборгованості в розмірі 17 544, 14 грн, про що зазначалось в позовній заяві, а відтак твердження відповідача про те, що позивачем ніби то не зазначив у позовній заяві часткову оплату коштів боржником свідчить виключно про те, що відповідач не ознайомлювався належним чином з позовною заявою та документами, на підставі яких суд першої інстанції прийняв своє рішення.
Вважає, що посилання відповідача на необґрунтованість розрахунку позивача є безпідставним, допоки відповідач не контраргументує такий розрахунок власним розрахунком, яким би зміг нівелювати позицію кредитора щодо відповідних нарахувань та сум боргу по тілу кредиту, відсоткам, комісії.
У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року оскаржується лише в частині стягнення з відповідача відсотків у розмірі 42 904,21 грн, а тому рішення в іншій частині, а саме в частині задоволених вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 30 460 грн апеляційним судом не переглядається.
Апеляційним судом також не переглядається рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми заборгованості по штрафам з відповідача у розмірі 13 195,45 грн, оскільки позивачем в цій частині рішення не оскаржується.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає в повному обсязі.
Судом встановлено, що 06.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 058638-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 32000 гривень на строк 24 тижні зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,0% за кожен день користування кредитом та комісією в сумі 6400 гривень (копія договору - а.с. 21-40, паспорт споживчого кредиту - а.с. 41-46). На виконання умов вищевказаного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, перерахувавши на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , емітовану в АТ «Райффайзен Банк» 32000 гривень 06.11.2024 року, що підтверджується копією підтвердження ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказів грошових коштів (а.с. 56) та інформацією АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/9152-БТ від 22.07.2025 року.
Проте відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами не здійснила, внаслідок чого станом на 22.06.2025 року має заборгованість за договором № 058638-КС-001 від 06.11.2024 року загальною сумою 88579,66 гривень, в тому числі 30460 гривень тіла кредиту, 42904,21 гривень відсотків, 13195,45 гривень штрафів та 2020 гривень комісії (копія довідки ТОВ «Бізнес Позика» про стан заборгованості - а.с. 57, розрахунок заборгованості - а.с. 58-61, виписка про рух коштів по картковому рахунку в електронному вигляді).
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідачка визнає факт укладення кредитного договору та тіла кредиту у розмірі 30 460 грн. В той же час, не погоджується із нарахованими відсотками у розмірі 42 904, 21 грн, оскільки вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №VIII.
Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 058638-КС-001 від 06.11.2024 року ОСОБА_1 здійснила часткову оплату на загальну суму 17 544,14 грн, з яких 1 540 грн за кредитом, 8 819,59 грн по відсотках, 4 380 грн по комісії, 2 804,55 грн неустойка. Станом на 3 липня 2025 року у відповідача наявна заборгованість за договором про надання кредиту від 6 листопада 2024 року в розмірі 88 579,66 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30 460 грн, суми прострочених платежів по процентах - 42 904,21 грн та 13 195,45 грн суми прострочених платежів за комісією.
Стягуючи з відповідача на користь позивача 42 904,21 грн заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх стягнення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Даним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст.8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати. До кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.
Оскільки договір №058638-КС-001 про надання кредиту був укладений 6 листопада 2024 року, тобто після набрання чинності Законом від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача не могла перевищувати 1%.
При цьому, положення ч.5 ст.8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування», внесені згідно із Законом України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, не вказують на недійсність або нікчемність умов договору про надання споживчого кредиту, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1%). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка (далі - ДПС) розраховується у процентах за формулою, що наведена у частині четвертій статті 8 Закону, а саме:
ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t *100%, де:
ДПС - денна процентна ставка;
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;
ЗРК - загальний розмір кредиту;
t - строк кредитування у днях.
Отже, для цілей обчислення ДПС, як і для цілей обчислення реальної річної процентної ставки, визначаються загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (пункт 4 частини першої статті 1 Закону).
Таким чином законодавець прямо вказує на необхідність розрахунку ДПС саме в залежності від розміру наданого тіла кредиту, при чому включає в це процентне значення не тільки відсотки за користування кредитними коштами, але й комісії та інші платежі. У той час «процентна ставка у день», яку кредитодавці часто зазначають у своїх договорах означає який відсоток від конкретно несплаченого тіла кредиту має нараховуватись відповідачу у якості відсотків за користування кредитними коштами у певний день/період.
Фактично законодавець зазначає, що денна процентна ставка це всі загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, які виражаються у відсотках від наданого тіла кредиту, і вводить законодавчі обмеження на розмір цього проценту, тобто вводить обмеження на суму, яку позичальник має сплачувати щодня за користування кредитними коштами, у прямій залежності від тіла наданого йому кредиту.
Орієнтовна загальна вартість кредиту за договором№058638-КС-001 складає 46 631,62 грн та включає у себе усі витрати споживача, а не суму яку кредитор зазначив у п.2.6 кредитного договору - 32 000 грн.
Беручи до уваги формулу розрахунку денної процентної ставки (ДПС) наведену у ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів приходить до висновку, що застосований позивачем розмір стандартної та зниженої процентної ставки для розрахунку процентів по кредиту не перевищує максимальний розмір (1%) денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Розрахунок: ЗВСК 46 631,62/ ЗРК 32 000/ t 169 днів *100% =0,86 процентів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №VIIIспростовуються вищевикладеним.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 42 904,21 грн не є співрозмірною тілу кредиту в розмірі 30 460 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, колегія суддів відхиляє, оскільки сам факт того, що нарахування відсотків згідно умов кредитного договору значно перевищує тіло кредиту не є підставою для відмови в позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба