ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/4013/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:

09.04.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправною дію військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у складенні Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, від 09.10.2025 № 4962, без врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, та надісланні такої Довідки до військової частини НОМЕР_2 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 підготувати нову Довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, із зазначенням кількості днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022 (сумарно 31 день);
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надіслати нову Довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, разом із іншими документами щодо виплати йому передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – постанова № 153) одноразової грошової винагороди за тривалістю служби, до відповідного органу військового управління, з метою їх розгляду та прийняття відповідного рішення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, який був призваний на військову службу 24.02.2022 у віці 24 років, у період проходження служби неодноразово брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, що на його думку, надає йому право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а відмова відповідача у видачі довідки встановленої форми, необхідної для реалізації цього права, є протиправною та позбавляє позивача можливості отримати належну йому винагороду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 22.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що одним із документів, який потрібен для прийняття рішення про виплату винагороди, на підставі постанови №153, є Довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього. Відповідно до вимог окремих доручень Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд та від 20.02.2025 №999/уд, такі довідки мали бути видані військовими частинами, в яких військовослужбовець проходив військову службу. Враховуючи дані, які необхідно вказати у такій довідці за визначеною формою окремим дорученням Міністра оборони України №5601/уд, інформація має зазначатися період проходження військової служби у відповідній військовій частині. Не передбачено зазначення в таких довідках інформації про періоди військової служби в інших військових частинах. Тому Довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, яка видана 09.10.2025 військовою частиною НОМЕР_1 за вих.№4962 щодо позивача, та в якій не вказаний період з 01.03.2022 по 31.03.2022 про безпосередню участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає нормам законодавства.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.02.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією та зарахований у списки ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 проходив службу з 24.02.2022 по 05.11.2024 - у ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 06.11.2024 по теперішній час - у військовій частині НОМЕР_1 . 
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 3/620 від 28.12.2023, солдат ОСОБА_1 , водій взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 дійсно в період з 26.02.2022 по 28.02.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Чернігівська область місто Ніжин. Підстава: бойові розпорядження ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.02.2022 року № 5/1, від 28.02.2022 № 5/2, журнал бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_4 (інвентарний № 81/231 від 24.02.2022).
На адвокатський запит представника позивача військова частина НОМЕР_1 листом від 29.03.2026 № 1782 повідомила, що на виконання вимог постанови № 153 та інших нормативно-правових актів, що регулюють дане питання, військовою частиною НОМЕР_1 було видано Довідку від 09.10.2025 за вих. № 4962 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо ОСОБА_1 , у якій зазначено, що станом на 13.02.2025 позивач не брав безпосередню участь у бойових діях; 21.10.2025 за вих. № 5166 військовою частиною НОМЕР_1 було передано до військової частини НОМЕР_2 , при якій військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпечені, комплект документів щодо виплати ОСОБА_1 передбаченої постановою № 153 грошової винагороди, для подальшого направлення на перевірку комісією оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». 19.11.2025 військовою частиною НОМЕР_2 зазначений комплект документів було відправлено до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Листом від 26.11.2025 військовою частиною НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_5 було направлено копію акта попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах від 25.11.2025, відповідно до якого відмовлено у виплаті такої винагороди ОСОБА_1 .
Окрім того, військова частина НОМЕР_1 надала копію Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 09.10.2025 № 4962, щодо ОСОБА_1 , із якої вбачається наступне: «Солдат ОСОБА_1 всього брав безпосередньої участі в бойових діях не брав днів».
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною дію військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у складенні Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, від 09.10.2025 № 4962, без врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, та надісланні такої Довідки до військової частини НОМЕР_2 , звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
За приписами статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України»:
особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. 
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність обов`язку. Форма його власника до виконання військового, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» затверджено відповідний Порядок та передбачено виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови № 153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX», проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. 
За умовами абзацу 3 пункту 4 постанови № 153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Аналізуючи зміст абзацу третього пункту 4 постанови № 153 суд дійшов висновку, що реалізація права на отримання одноразової грошової винагороди із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) безпосередньо залежить від наявності двох обов`язкових умов
- до 13.02.2025 особу у віці до 25 років призвано на військову службу під час воєнного стану;
- станом на 13.02.2025 особа проходила військову службу;
- до 13.02.2025 року особа брала безпосередню участь у бойових діях мінімальну кількість днів = 30.
Отже, для отримання одноразової грошової винагороди відповідно до постанови № 153 станом на 13.02.2025 мають існувати одночасно усі три обов`язкові умови.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
З метою реалізації положень постанови №153 Міністром оборони України видано окремі доручення від 20.02.2025 №999/уд та від 26.09.2025 №5601/уд, якими затверджено, зокрема, форму довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, та визначено, що відповідна виплата здійснюється за наказом командира військової частини на підставі пакета документів, до складу якого входить така довідка. 
Отже, наявність довідки встановленої форми є обов`язковою умовою для розгляду питання про призначення військовослужбовцю одноразової грошової винагороди, а її відсутність унеможливлює реалізацію цього права. За таких обставин предметом спору у цій справі є не безпосередньо виплата винагороди, а правомірність складення такої довідки, щодо позивача, від 09.10.2025 № 4962, без врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, без якої право на винагороду об`єктивно не може бути реалізоване. 
Окремим дорученням Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд з метою реалізації постанови №153, визначено, зокрема:
підпунктом в) пункту 1 - організувати роботу, в тому числі шляхом здійснення відповідних запитів до інших військових частин (установ), в яких проходили службу військовослужбовці або до яких вони відряджались для виконання бойових (спеціальних) завдань, щодо:
створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати винагороди або допомоги у відповідності до постанови та цього доручення (при цьому обов`язково врахувати, що довідка зазначена в Додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій та довідка за формою, наведеною у додатку № 1 окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/з, не є документами, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях лише в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки ці довідки також підтверджують участь в інших місцях виконання завдань); 
документального підтвердження відсутності (наявності) у вказаних військовослужбовців випадків притягнення до відповідальності;
з`ясування (отримання) інформації щодо наявності у військовослужбовця захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, перебування військовослужбовця у полоні (крім тих, які добровільно здалися в полон);
підпунктом д) пункту 1 - у разі документального підтвердження факту невиплати винагороди військовослужбовцям за місцем фактичного проходження служби на день після набрання чинності Постановою (з 13.02.2025) по даний час, виплату провести за місцем проходження служби таких військовослужбовців станом на день видання цього доручення у відповідності до вимог пункту 4 Постанови згідно наказів командирів військових частин (установ), виданих на підставі:
витягів з послужних списків, копій обліково-послужних карток, довідок про проходження військової служби (трудову діяльність) (додаток 10 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170);
копії послужної картки;
копії документу, що підтверджує громадянство військовослужбовця;
довідок, оформлених за формою (Додаток 1), зокрема з місць попередньої служби, про безпосередню участь вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин;
документального підтвердження про невиплату винагороди за всіма попередніми місцями проходження служби (після 13.02.2025) за формою, що додається. 
Тому, доводи відповідача, що інформація у Довідці про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, має зазначатися за період проходження військової служби у відповідній військовій частині та не передбачає зазначення в таких довідках інформації про періоди військової служби в інших військових частинах, суд оцінює критично.
У справі, яка розглядається не є спірним те, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років; проходив та проходить службу під час воєнного стану; не має дисциплінарних чи інших правопорушень, що могли б виключати виплату винагороди.
Натомість спірною є тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях, яку заперечує відповідач, проте від її наявності та триваласті залежить право позивача право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги в межах експериментального проекту запровадженого постановою № 153 з метою створення додаткових мотиваційних механізмів для залучення та проходження військової служби під час дії воєнного стану та за наявності права – право на її розмір.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях здійснюється на підставі комплексу (сукупності) інформації, наявної у відповідних документах (бойових наказів, журналів бойових дій та рапортів командирів), а не виключно на підставі одного окремо взятого документа.
У постанові від 30.05.2025 у справі №360/1351/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що суди повинні ретельно досліджувати весь комплекс доказів, без перекладання тягаря наслідків недбалості чи неефективної роботи посадових осіб на військовослужбовця.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.05.2024 у справі №120/4387/23, від 24.05.2024 у справі №120/4967/23, від 28.05.2024 у справі №120/5170/23, від 08.08.2024 у справі №280/2754/23 та від 21.03.2024 у справі №560/3159/23, порушення посадовими особами порядку складання, передання та обліку документів, рапортів та іншої інформації щодо безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях не свідчить про відсутність у нього права, набуття якого пов`язане з фактом такої участі.
Верховний Суд також неодноразово (зокрема у постанові від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а) наголошував на обов`язку суду встановлювати всі обставини справи незалежно від позиції сторін, з огляду на положення статей 2 та 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд уживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. При цьому держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати, а особа відповідає визначеним цими нормами умовам.
Застосовуючи наведені правові позиції до спірних правовідносин, суд враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 видав позивачу довідку від 23.12.2023 №3/620, у якій підставою для її оформлення зазначено саме бойові розпорядження та журнали бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 за конкретні періоди. Указана довідка не скасована, є чинною та підтверджує безпосередню участь позивача у відповідних заходах протягом періодів, які за сукупністю не перевищують шість місяців. 
Окрім того, за зверненням позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надано суду лист у якому зазначено, що позивач дійсно приймав участь у бойових діях на території Ніжинської територіальної громади під час повномасштабного вторгнення та надано копію довідки від 15.03.2026 № 3/85 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення, та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України про те, яка видана на підставі бойових розпоряджень ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.02.2022 № 5/1, від 28.02.2022 № 5/2, журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_4 (інвентарний № 81/231 від 24.02.2022), а також самі копії бойового розпорядження ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (інвентарний №81/231 від 24.02.2022), а також копії інших документів, на підставі яких можна установити факт участі ОСОБА_1 в бойових діях в районі ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022.
Суд враховує, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Натомість суд звертає увагу, що належна комунікація та взаємодія між військовими частинами (установами) є ключовим інструментом для збору доказів участі у бойових діях, який покладено на відповідача, у тому числі окремим дорученням Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, що свідчить про недотримання відповідачем принципу належного врядування. 
Суд наголошує на тому, що Конституційний Суд України висловлював низку юридичних позицій, згідно із якими: «З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України»; припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей; «виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності»; заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України [абзаци четвертий - сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022].
Тому, порушення права особи, стосовно якої на державу покладено конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки, на своєчасне отримання передбаченої законом допомоги, підриває довіру військовослужбовців до системи грошового забезпечення, негативно впливає на морально-психологічний стан особового складу та безпосередньо підриває авторитет держави, що забезпечує належне соціальне та матеріальне стимулювання громадян, які ризикують життям і здоров`ям під час захисту України від збройної агресії російської федерації.
Суд наголошує, що в умовах правового режиму воєнного стану об`єктивно зросли роль та значення військовослужбовців як осіб, які несуть основний тягар протидії агресору та забезпечують оборону держави. Сумніви та неточності в оформленні службових документів, що виникли не з вини військовослужбовця, не можуть тлумачитися на його шкоду та слугувати підставою для відмови у наданні документів, необхідних для реалізації його соціальних гарантій.
У цьому контексті підлягають урахуванню також приписи Закону України від 17.02.2022 №2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон №2073-IX), який установлює загальні стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень під час здійснення адміністративної процедури. Цей Закон визначає основоположні принципи адміністративного провадження - зокрема, верховенства права, офіційності, пропорційності, обґрунтованості та розумності строків - і покладає на адміністративний орган обов`язок забезпечити всебічний, повний та неупереджений розгляд заяви особи.
У контексті Закону №2073-IX відповідач, складаючи Довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, від 09.10.2025 № 4962, був зобов`язано, зокрема, офіційно з`ясувати всі обставини справи, включно з дослідженням безпосередньої участі позивача у бойових діях, на підставі належних доказів, зазначених в окремому доручені, її тривалості, від чого в його випадку залежить наявність чи відсутність права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої положеннями постанови № 153 та її розмір.
Самоусунення від цих дій, суперечить принципам Закону №2073-IX та свідчить про протиправність бездіяльності відповідача
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами правомірності відмови у видачі позивачу спірної довідки не довів.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у складенні Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо позивача, від 09.10.2025 № 4962, відповідно до додатку до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд, без врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, є протиправними, а відповідна позовна вимога - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, вирішуючи позов в зобов`язальній частині суд наголошує, що адміністративний суд не підміняє суб`єкта владних повноважень і не перебирає на себе компетенцію щодо визначення тривалості безпосередньої участі позивача у бойових діях, від чого залежить право позивача на отримання одноразової грошової винагороди.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
За умов, коли відповідач при складанні довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо нього, від 09.10.2025 № 4962 не виконав обов`язку офіційно з`ясувати всі обставини справи, включно з дослідженням безпосередньої участі позивача у бойових діях, на підставі належних доказів, зазначених в окремому доручені, її тривалості, від чого в його випадку залежить наявність чи відсутність права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої положеннями постанови № 153 та її розмір, з метою ефективного поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання щодо складення Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо позивача, відповідно до додатку до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд, із врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, зокрема щодо недопустимості пасивної поведінки та необхідності активного виконання покладених законом обов`язків. 
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення у визначений судом спосіб.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує предмет цього позову, та відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково у визначений судом спосіб. 
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у складенні Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо ОСОБА_1 , від 09.10.2025 № 4962, відповідно до додатку до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд, без врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання щодо складення Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, щодо ОСОБА_1 , відповідно до додатку до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд, із врахування днів безпосередньої участі його у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.03.2022 по 31.03.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, зокрема щодо недопустимості пасивної поведінки та необхідності активного виконання покладених законом обов`язків. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).
Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 ; місцезнаходження юридичної особи: с. Мала Кошелівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16626). 

Суддя Марія ДУБІНА