Єдиний унікальний номер №538/435/26
Провадження №2/538/570/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді -Кунець М.Г.,
секретаря судового засідання- Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927, місце знаходження: вул. Гоголя, 34, м. Полтава) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення надмірно отриманих коштів.
Суд
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін.

1.1.Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-позивач) звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення з останнього на користь позивача 60010,87 грн., що є надмірно отриманою відповідачем пенсією як особою з інвалідністю ІІІ групи.
В обґрунтування позову зазначено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності, загальне захворювання, відповідно до рішення № 164450003212 від 02.09.2022, на підставі довідки МСЕК серії 12ААВ № 462210 від 30.06.2022, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 09.01.2025 відповідач не визнаний із 28.06.2023 особою з інвалідністю. 
Внаслідок не визнання відповідача особою з інвалідністю виникла переплата пенсії за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 у розмірі 60010,87 грн. Позивач пропонував відповідачеві повернути вказану переплату, але відповідач не повернув кошти.
Оскільки відповідачем не погашена переплата та ніяких пояснень з цього приводу до Управління не надходило, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

1.2. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що дійсно з 28.06.2022 йому було встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання на строк до 01.07.2023, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №462210 від 30.06.2022.
У подальшому, відповідно до копії довідки до акту огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №100107 від 04.07.2024 ОСОБА_1 було продовжено строк інвалідності до 01.08.2024. Згодом, вказаний строк було продовжено ще раз до 01.09.2025, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №120078 від 22.08.2024. 
У вказані періоди він отримував пенсію правомірно, на підставі чинного статусу особи з інвалідністю. Скасування ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю, тобто прийняття 09.01.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи рішення про не встановлення групи інвалідності з 28.06.2023, суперечить ст. 58 Конституції України та принципу правової визначеності.
Повернення надміру сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. 
Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з його боку, або його недобросовісності.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Лохвицького районного суду від 17 березня 2026 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання сторони в справі не викликалися, однак повідомлялися про розгляд вказаної судової справи судом. 
Представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутності, про що вказав у позовній заяві, позовні вимоги підтримав.
10 квітня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Руль М.І., подано клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.
16 квітня 2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
ОСОБА_1 призначено пенсію по Ш групі інвалідності, загальне захворювання, відповідно до рішення № 164450003212 від 02.09.2022, на підставі довідки МСЕК серії 12ААВ № 462210 від 30.06.2022, згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с. 11-12).
Листом № 0400-011101-9/128495 від 04.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено за належністю акт приймання-передачі та Витяг з рішення експертної комісії про невизнання особою з інвалідністю ОСОБА_1 (а.с. 18). 
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України ЦО 1185 від 09.01.2025, ОСОБА_1 не встановлено групу інвалідності з 28.06.2023 (а.с. 19).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за розпорядженням № 164450003212 від 07.07.2025 ОСОБА_1 була призупинена виплата пенсії по інвалідності у зв`язку з невизнанням його особою з інвалідністю.
У зв`язку з надходженням витягу з рішення експертної команди з оцінювання і повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України ЦО 1185 від 09.01.2025 про невстановлення групи інвалідності ЕПС, виникла переплата пенсії в розмірі 60010,87 грн., за період з 01.07.2023 по 30.06.2025.
На адресу відповідача направлявся лист від 13.08.2025 № 1600-0308-8/60554 з повідомленням про переплату та необхідність її сплатити на рахунок Управління (а.с. 24). 
До того ж, 21.10.2025 за № 1600-0803-8/80810 відповідачу направлено претензію щодо досудового врегулювання спору, яка залишилася без відповідного реагування з боку відповідача (а.с. 25).

Норми права, які застосував суд.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія є щомісячною виплатою в солідарній системі, що призначається у разі досягнення пенсійного віку чи встановлення інвалідності. За ст. 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду призначаються пенсії за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) передбачено, що пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
За положенням статті 31 Закону №1058-IV, група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб. Застрахована особа має право у встановленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи та результати оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058-IV), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно зі ст. 33 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058-IV.
Відповідно до ч.1ст.49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 3 вказаної статті Закону 1058-IV передбачено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Згідно частини 1 статті 50 Закону № 1058-IV, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсію, заподіяну шкоду.
Згідно частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Статтею 1212 ЦК України визначені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Відповідно до ч.1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню як безпідставно набуте майно: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів.
Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах по справах: № 711/1509/17 від 12.12.2018 року, № 554/1809/17 від 21 червня 2018 року, №307/2100/16-ц від 31.10.2018 року, № 487/2596/17 від 13.04.2020 року.
Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини відповідача, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), згідно з ч. 1 якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Згідно зі статтею 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 487/3380/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі № 761/41107/16-а.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону № 1058-IV. Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі №489/205/16-а та від 03 жовтня 2019 року у справі №487/3380/16-а.
Під час розгляду справи судом встановлено, шо позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії як особі з інвалідністю ІІІ групи, а також зловживань з боку відповідача при призначенні і отриманні пенсії до прийняття рішення про її скасування.
У справі також встановлено, що відповідач не причетний до призначення і нарахування пенсії у визначеному розмірі, адже свого часу надавав позивачеві правдиві та достовірні відомості для нарахування пенсії, у тому числі й щодо стану свого здоров`я.
За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК).
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у тому числі надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Такий самий обов`язок зберігається і у разі відсутності заперечень на позов.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2, ст. 89 ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).
Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши надані судові учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову, так як позивач не надав належних доказів недобросовісності відповідача, його зловживань чи подання недостовірних відомостей, а можлива (уявна для позивача) переплата виникла виключно через адміністративні рішення органів Пенсійного фонду України і позивач бажає надати їм зворотню дію. 
Тому з огяду на це в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Відтак у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3328,00 грн., повністю покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-89, 141, 246, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1  про стягнення надмірно отриманих коштів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач:Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927, місце знаходження: вул. Гоголя, 34, м. Полтава). 

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ). 

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ