Справа №534/2301/25
Провадження №2-др/534/15/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року м. Горішні Плавні 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області 
у складі: головуючого судді Морозова В.Ю.,
за участі: секретаря судового засідання  Костюченко О.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Олійник Лілії Михайлівни, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У Горішньоплавнівському міському суді Полтавської області перебуває вищевказана справа.
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12.05.2026 у задоволенні позову Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованостівідмовлено повністю. Судові витрати вирішено покласти на позивача.
Представник відповідача звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просить суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким Стягнути з Комунально виробничого підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» (юридична адреса: 39801, Полтавська обл., м. Горішні плавні , вул. Молодіжна, 8, Код ЄДРПОУ 13940851) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката — Олійник Л.М. в розмірі 15 000, 00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.).
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 15.05.2026 вищевказана заява прийнята та призначена до розгляду у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.
Від представника Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» надійшло клопотання про зменшення судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, в якому просив суд зменшити позивачу суму витрат відповідача на професійну правничу допомогу. 
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12.05.2026 у задоволенні позову Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованостівідмовлено повністю та вирішено судові витрати покласти на позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Судом встановлено, що представник у якості доказів витрат на правову допомоги понесених відповідачем долучила до заяви договір про надання правової допомоги № 159 від 26.09.2025, акт приймання-передачі наданих правничих послуг до вказаного Договору № 159 від 13.05.2026 та квитанцію № 159 від 26.09.2025 про те, що від ОСОБА_1 за представництво інтересів у цій справі прийнято суму гонорару у розмірі 15 000,00 грн.
Суд дослідивши вказані вище документи дійшов наступних висновків.
Так, слід звернути увагу на те, що у акті приймання-передачі наданих правничих послуг № 159 від 13.05.2026 не достатньо обґрунтована та не розрахована грошова оцінка за кожен вид виконаних робіт.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша – друга статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:
«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Також суд погоджується з доводами представника позивача щодо незначної складності справи та відсутності у справі великого обсягу дослідження доказів.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є менша сума ніж заявлена представником відповідача, а саме 8000 грн. 00 коп.
Таким чином, оскільки при ухваленні судом рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
Керуючись ст.ст.270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Олійник Лілії Михайлівни, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» на користь  ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.
У іншій частині заяви відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування позивача: Комунальне виробниче підприємство «Теплоенерго» м. Горішні Плавні», ЄДРПОУ 13940851, юридична адреса: 39801, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Молодіжна, 8.

Відомості, які суд не оголошує щодо учасників справи при проголошенні рішення суду:

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ