Справа № 467/399/26
3/467/126/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2026 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання – Рожкової Т.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності – відсутності,
за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ :
Суть обвинувачення 

Суд визнав доведеним, що 19 січня 2026 року о 20 год. 47 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , здійснив виклик на спецлінію «102», висловлюючись в бік оператора лінії нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян. 
Дії ОСОБА_1 , за таких обставин, кваліфіковані поліцією за ст. 173 КУпАП.
Крім цього, 08 лютого 2026 року о 19 год. 32 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив дрібне хуліганство, а саме: здійснив виклик на спецлінію «102» та під час розмови з оператором виражався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.
Дії ОСОБА_1 , за таких обставин, кваліфіковані поліцією за ст. 173 КУпАП.
Крім цього, 12 січня 2026 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1 здійснив виклик на спецлінію «102», причин дзвінка не пояснив, однак, почав ображати оператора нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.
Дії ОСОБА_1 , за таких обставин, кваліфіковані поліцією за ст. 173 КУпАП.

Позиція особи, яка притягується до адміністративної відповідальності 

В судовому засіданні ОСОБА_2 однозначно не спростував відображені у протоколі обставини, але й не підтвердив їх.
Зокрема, вказав, що приблизно в цей період, десь на початку зими 2026 року, він телефонував до поліції, однак, точні дати не пам`ятає, з приводу блокування банком його рахунків, які мають статус «соціальних».
Так як оператор лінії «102» сказала, що такі питання не відносяться до компетенції поліції, то він міг не стриматись і можливо вживав нецензурну лайку.

Чи було учинено адміністративне правопорушення 

Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та вивчивши матеріали справи, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ураховуючи положення ст.ст. 245, 251, 280 цього ж Кодексу, встановив таке. 
Зокрема, відповідальність за ст. 173 КУпАП настає у разі вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад). 
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Відповідно, згідно з диспозицією статті 173 КпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії. 
При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом (постанова ВСУ від 27.04.2015 у справі № 5-7к15).
При хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Іншими словами, громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (постанова ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).
Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
Вживання брутальної лайки під час телефонної розмови, нецензурні висловлювання на адресу того, з ким розмовляють, є зневагою до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві і свідчать про хуліганський характер дій.
Правопорушення, які можуть бути віднесені до поняття «інші подібні дії» у розумінні ст.173 КУпАП є дуже різноманітними. Вони можуть включати в себе: вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, які слідкують за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання непристойних пісень; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільна без потреби зупинка комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не призвело до тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображенням громадян та проявленням неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах тощо.
Крім того, суд звертає увагу на те, що основне завдання операторів лінії 102 оперативно зафіксувати та відреагувати на всі повідомлення, які надходять від громадян. З перших секунд оператор фіксує в електронній карті надану абонентом інформацію і паралельно передає її диспетчеру. 
Тому будь-яке затягування розмови з оператором або безпідставне (завідомо неправдиве) звернення позбавляє допомоги тих, хто її дійсно потребує, що у свою чергу також може стати порушенням громадського порядку і спокію громадян.
Варто зазначити, що оператори у будь-якому разі намагаються розібратися у ситуації, адже емоційна поведінка людини може бути зумовлена надзвичайними обставинами. 
Втім потік нецензурної лексики та погрози, не дивлячись на застереження, свідчать про дрібне хуліганство. 
Отже, описані у протоколі події, до яких був причетний ОСОБА_1 , можна кваліфікувати як дрібне хуліганство. 

Чи винна ця особа у вчиненні адміністративного правопорушення 

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 за епізодом дрібного хуліганства, учиненого 19 січня 2026 року о 20 год. 47 хв., підтверджується даним протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 874963 від 17 лютого 2026 року щодо часу, місця і способу учиненого правопорушення, у т.ч. й наслідків, що настали, який містить у собі пояснення порушника, які, у свою чергу, свідчать про визнання ним своєї причетності до події.
А так само і рапортом помічника чергового ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 19 січня 2026 року та рапортом старшого інспектора чергового ЧЧ ВП №3 Вознесенського РУП від 19 січня 2026 року у сукупності із даними протоколу про адміністративне правопорушення. 
За епізодом дрібного хуліганства, учиненого 08 лютого 2026 року, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом ВАД №874964 від 17 лютого 2026 року щодо часу, місця і способу учиненого правопорушення, у т.ч. й наслідків, що настали, який містить у собі пояснення порушника, які, у свою чергу, свідчать про визнання ним своєї причетності до події.
У т.ч. й рапортами поліції від 08 лютого 2026 року.
Аналогічно вина за епізодом дрібного хуліганства, учиненого 12 січня 2026 року підтверджується даними протоколу ВАД №874962 від 12 січня 2026 року та рапортами поліції від 12 січня 2026 року.
Власне, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт здійсненням ним на початку 2026 року телефонних дзвінків на спецлінію «102» з приводу блокування його банківського рахунку.
Тоді як при складанні вказаних протоколів надав пояснення, які вказують на його причетність до усіх вищеописаних епізодів дрібного хуліганства. 
І водночас, обов`язкової наявності відеодоказів для доведеності складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173 КУпАП, норми КУпАП не вимагають.
Порушень вимог законодавства, які би ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не встановлено.
І усі докази, на підставі яких суд зробив свої висновки, є належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає, принаймні, протилежного судом не виявлено та іншими особами не доведено.
Тим самим, ця справа забезпечена належними і допустимим доказами, яких у сукупності достатньо для встановлення винуватості ОСОБА_1 за стандартом «поза усяким сумнівом». 
Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 173 КУпАП. 

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності 

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, суд не встановив. 
Підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП також немає, у тюлю й з огляду на кількість епізодів протиправної діяльності ОСОБА_1 .
Тому він підлягає відповідальності за 173 КУпАП із застосуванням її санкції у виді штрафу. 
Мотиви накладення стягнення  

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення суд, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує : характер вчиненого правопорушення, у т.ч. й кількість епідотів протиправної діяльності і об`єкт посягання, особу порушника, є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, ступінь його вини, зокрема, що правопорушення було учинене умисно, мотив і мету його учинення, так як ОСОБА_3 усвідомлював наслідки своїх дій, майновий стан порушника, який офіційне не працевлаштований, відсутність обставин, пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції 173 КУпАП у виді штрафу.
При цьому, суд позбавлений змоги накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді громадських робіт, так як згідно ч.3 ст. 30-1 КУпАП громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи.
Так само суд позбавлений можливості призначити ОСОБА_1 виправні роботи через відсутність у нього постійної офіційної роботи. 
Тоді як адміністративний арешт у цій ситуації, з урахуванням того, що дії ОСОБА_1 не призвели до невідворотних наслідків, принаймні протилежного не установлено, буде занадто непропорційним стягненням. 
На підставі ч.2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якої якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, суд приймає рішення про об`єднання справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови 

Суд враховує, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видане 12 жовтня 2022 року (серія ААМ №166381). 
А відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно, суд приймає рішення про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у цій справі. 
Заходи забезпечення цього провадження не застосовувались.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 7, 245 - 247, 283, 284 КУпАП, суд, 

ПОСТАНОВИВ :

В силу ч.2 ст. 36 КУпАП об`єднати справи про адміністративне правопорушення №467/399/26 (провадження №3/467/126/26), №467/400/26 (провадження №3/467/127/26), №467/401/26 (провадження №3/467/128/26) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. 
Об`єднаній справі присвоїти єдиний унікальний номер – 467/399/26 і номер провадження – 3/467/126/26.
Притягнути  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 7 (семи) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 119 (сто дев`ятнадцять) грн. 00 коп. 
Звільнити  ОСОБА_1  від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першоюстатті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: 1) подвійний розмір штрафу, визначеного у відповіднійстатті цього Кодексута зазначеного у постанові про стягнення штрафу; 2) витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч.1ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї. 
Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя Ірина Явіца