ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1153/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Керівника Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради
до відповідача: Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Верховинського районного лісгоспу
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Верховинської районної ради Івано-Франківської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 
про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

за участю:
від прокуратури: Піварчук Андрій Михайлович

установив: керівник Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради звернувся до суду з позовом до Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.
04.02.2026 до суду надійшла від Косівської окружної прокуратури заява про зміну предмета позову (вх. № 986/26 від 04.02.2026), в якій зазначено :
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області на земельну ділянку площею 327,5087 га з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1793012626208, номер відомостей про речове право 41450146, дата державної реєстрації 07.04.2021);
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 площею 327,5087 га з цільовим призначенням: "01", категорія земель: Землі сільськогосподарського призначення (місце розташування: Івано-Франківська область, Верховинський район, село Голошина), виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру;
- витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної ради із незаконного володіння Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 10,0 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 в координатних межах та конфігурації накладення на землі лісового фонду згідно координатів поворотних точок.
Ухвалою від 18.02.2026 Господарський суд Івано-Франківської області заяву керівника Косівської окружної прокуратури про зміну предмета позову задовольнив, а отже предметом спору є вимоги зазначені у заяві про зміну предмету позову.
В ході розгляду справи судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Верховинський районний лісгосп (ухвала суду від 18.11.2025) і Верховинську районну раду Івано-Франківської області (ухвала суду від 18.02.2026) та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області і ОСОБА_1 (ухвала суду від 10.12.2025).
В судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зміну предмету позову і просить суд про задоволення позову в повному обсязі.
В обгрунтування заявленого позову прокурор посилається на те, що передача земельної ділянки лісового фонду площею 327,5087 га з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002, яка перебуває у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу на території Яблуницького лісництва, розпорядником якого є Івано-Франківська обласна рада у власність органу місцевого самоврядування і при цьому із зміною цільового призначення - відбулася із значними порушеннями вимог чинного земельного та лісового законодавства. Прокурор вважає, що має місце порушення законних прав та інтересів держави, тому звернувся до суду з вимогами про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Позивач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка Господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2026. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.
Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою суду від 02.04.2026 про доставку електронного листа в його електронний кабінет.
У відзиві за вх. № 16195/25 від 03.10.2025 відповідач визнав, що частина земельної ділянки площею 327,5087 га для ведення фермерського господарства (01.02), вид користування - для сінокосіння та випасання худоби, кадастровий номер 2620882200:37:001:0002 розташована за межами с. Голошино, Білоберізької сільської ради Верховинського району, орієнтовною площею близько 10,00 га становлять землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу на території Яблуницького лісництва. Однак, зазначає, що у спірному випадку Білоберізька сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області не є належним відповідачем у справі, оскільки сільська рада не є суб`єктом матеріального правовідношення, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. За наведеного просить в задоволені позову відмовити.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Верховинський районний лісгосп, Верховинська районна рада Івано-Франківської області та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області і ОСОБА_1 повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками Господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2026 про доставку електронного листа (ухвали суду від 25.03.2026) в їх електронні кабінети. Будь-яких клопотань та письмових пояснень щодо позову суду не подали.
За наведеного та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач, відповідач та треті особи на стороні позивача та відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а їх явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представників відповідача та третіх осіб за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 01.04.2021 № 69-ОТГ «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність» передано Білоберізькій сільській раді Верховинського району у комунальну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 327,5087 га з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002, яка розташовані за межами населених пунктів Білоберізької сільської територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, згідно з актом приймання-передачі.
У відповідності до Акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 01.04.2021 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області передано земельну ділянку до комунальної власності Білоберізької сільської ради.
Відповідно до п. 2 акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, цей акт із вказаним вище наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на вказані у додатку земельну ділянку за Білоберізькою сільською радою.
У додатку до Акту від 01.04.2021 під порядковим номером 1 зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002, площею 327,5087 га, з цільовим призначенням 01.02 для ведення фермерського господарства.
Згідно інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2021 державним реєстратором Верховинської селищної ради зареєстровано 07.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельну ділянку 2620882200:37:001:0002. Форма власності - комунальна, власник - Білоберізька сільська рада Верховинського району.
На підставі поданих розпорядчих документів державним реєстратором Верховинської селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57592610 від 12.04.2021), відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 площею 327,5087 га, власником якої вказано Білоберізьку сільську раду Верховинського району. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 1793012626208.
Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі – ЗК України) земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Таким чином, земельна ділянка перейшла у комунальну власність Білоберізької сільської ради з моменту її державної реєстрації.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 частково сформована в результаті інвентаризації за рахунок земель комунальної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу – територія Яблуницького лісництва Верховинського районного лісгоспу та використовуються для ведення лісового господарства.
Відповідно до рішення двадцять другої сесії третього демократичного скликання Івано-Франківської обласної ради від 18.10.2001 № 537-22/2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду», в постійне користування районним спеціалізованим агролісгоспам та районним підприємствам обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Івано-Франківськоблагроліс» надано із земель запасу обласної ради, які були у тимчасовому користуванні колишніх міжгосподарських лісгоспів, лісництв, колгоспів, земельні ділянки лісового фонду для ведення лісового господарства згідно із додатками 1, 2.
Згідно додатку 2 до рішення Івано-Франківської обласної ради від 18.10.2001 №537-22/2001 «Експлікація земельних ділянок, які відводять в постійне користування районним підприємствам» Верховинському районному лісгоспу надано в постійне користування землі лісового фонду площею 21776,0 га (у тому числі, до даних земель відносяться землі лісового фонду Яблуницького лісництва площею 3846 га.).
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 18.09.2025, з урахуванням даних Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 внесено на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту с. Голошина Голошинської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області.
Розпорядженням Верховинської районної державної адміністрації від 07.08.2013 № 290 «Про надання дозволу на проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів району» надано дозвіл Головному управлінню Держземагентства в Івано-Франківській області на забезпечення проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території району.
Згідно висновку Відділу Держземагентства у Верховинському районі Головного управління Держземагентства в Івано-Франківській області про погодження технічної документації з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту Голошинської сільської ради Верховинського району від 01.11.2013 складено технічну документацію. 
Технічна документація затверджена розпорядженням Верховинської районної державної адміністрації від 04.11.2013 № 388 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель на території Голошинської сільської ради» та наказом Головного управління Держземагентства в Івано-Франківській області від 27.11.2013 № 137 «Про затвердження робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Верховинського району. Інші погодження у Технічній документації відсутні.
У подальшому з метою забезпечення підготовки лотів для проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу прав (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, земельна ділянка площею 327,5087 га (кадастровий номер 2620882200:37:001:0002) була включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що підлягають продажу права на них (оренди) на земельних торгах згідно наказу Головного управлінням від 22.01.2019 №13 «Про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу правана них (оренда) на земельних торгах окремими лотами».
ДП «Івано-Франківським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» розроблено та затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Головному Управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області з метою забезпечення підготовки лотів для проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу прав (оренди) для сінокосіння та випасання худоби за межами с. Голошино Голошинської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (кадастровий номер земельної ділянки 2620882200:37:001:0002).
За результатами аукціону, відповідно до протоколу земельних торгів від 26.03.2021 року №120 між Головним управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області ( по договору - орендодавець) та ОСОБА_1 (по договору - орендар) на вищенаведену земельну ділянку укладено договір оренди землі від 29.03.2021 року на 7 років, з орендною платою 12,24 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до договору оренди землі від 29.03.2021 орендодавець передав, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 327,5087 га для ведення фермерського господарства (01.02.), вид користування – для сінокосіння та випасання худоби з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002, розташовану за межами с. Голошино Білоберізької сільської ради Верховинського району.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" визначено, що земельні ділянки, права на які виставляються на земельні торги, будуть передані в комунальну власність після оприлюднення результатів земельних торгів та укладання договорів оренди таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.
Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 01.04.2021 № 69-ОТГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" передано Білоберізькій сільській раді у комунальну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 327,5087 га, яка розташована за межами населених пунктів Білоберізької сільської територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області.
Згідно з інформації Верховинського районного лісгоспу від 16.09.2025, за результатами співставлення матеріалів лісовпорядкування виявлено накладення земельної ділянки із кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу – територія Яблуницького лісництва Верховинського районного лісгоспу, а саме: квартал 26 виділи: 22, 35, 36, 41, 51, 52, 57, 58, 59, 60. Орієнтовна площа накладення – 10,0 га.
Відповідно до таксаційного опису Яблуницького лісництва Верховинського районного лісгоспу - земельна ділянка, яка передана у комунальну власність Білоберізької сільської ради (кадастровий номер 2620882200:37:001:0002) та яка частково накладається на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу має наступні таксаційні характеристики: квартал 26: виділ 22 категорія лісів -протиерозійні, склад Ялина, вік 67 років, запас на 1 га 283 м3; виділ 35 категорія лісів - протиерозійні, склад Ялина, вік 76 років, запас на 1 га 242 м3; виділ 36 категорія лісів - протиерозійні, склад Ялина, вік 127 років, запас на 1 га 260 м3; виділ 41 категорія лісів - протиерозійні, лісові культури, вік 48 років, склад Ялина, запас на 1 га 111 м3; виділ 51 категорія лісів - протиерозійні, вік 57 років, склад Ялина, запас на 1 га 245 м3; виділ 52 категорія лісів - протиерозійні, вік 127 років, склад Ялина, запас на 1 га 260 м3; виділ 57 категорія лісів - протиерозійні, вік 97 років, склад Ялина, запас на 1 га 335 м3; виділ 58 категорія лісів - протиерозійні, вік 37 років, склад Ялина, запас на 1 га 88 м3; виділ 59 категорія лісів- протиерозійні, вік 82 років, склад Ялина, запас на 1 га 250 м3; виділ 60 категорія лісів-протиерозійні, лісові культури, вік 27 років, склад Ялина, запас на 1 га 52 м куб.
Згідно даних Публічної кадастрової карти України та викопіюванням з матеріалів лісовпорядкування, проведеному по Верховинського районного лісгоспу у 2013 році встановлено, що спірна земельна ділянка комунальної власності частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу – територія Яблуницького лісництва Верховинського районного лісгоспу.
Факт накладення зазначених вище земельних ділянок в частині визначених площ із землями лісового фонду свідчать викопіювання з матеріалів лісовпорядкування, проведеному по Верховинського районного лісгоспу у 2013 році затверджено на підставі Протоколу другої лісовпорядної наради від 24 липня 2013 року з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства Верховинського районного лісгоспу Івано-Франківської області; - витягу з Проекту організації та розвитку лісового господарства Верховинського районного лісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" Яблуницьке лісництво; - плану лісонасаджень Верховинського районного лісгоспу Яблуницьке лісництво.
При цьому, погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову чи згоду на вилучення або відведення вищезазначеної земельної ділянки у комунальну власність Верховинським районним лісгоспом не надавалось.

Предметом позову у цій справі є вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 в Державному земельному кадастрі, державної реєстрації права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 ст. 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ст. 45 ЛК України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами.
Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 (до 04.01.2011, у подальшому - Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Згідно з п. 5 Прикінцевих положень ЛК України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, планово-картографічні матеріали можуть бути належним доказом у справі, виходячи зі змісту інформації, яку вони містять. Подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц, від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16.
Окрім того, у постановах Верховного Суду по справах № 360/1998/18 від 31.03.2021, № 380/375/17 від 06.04.2021, № 369/9900/16 від 15.07.2020, № 369/16416/18 від 09.06.2021, №359/11910/14 від 16.06.2021, № 369/16317/18 від 24.11.2021 вказано про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами підтвердження права державної власності на землі лісогосподарського призначення (п. 5 Прикінцевих положень ЛК України) та наявності права виключно в уповноваженого органу державної влади на розпорядження такою категорією земель.
Положеннями ч. 1 ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Землі, надані у постійне користування спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, а документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 327,5087га з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 перебуває у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу — територія Яблуницького лісгоспу.
Відповідно до викопіюванням з матеріалів лісовпорядкування, проведеному по Верховинського районного лісгоспу у 2013 році та інформації Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка комунальної власності частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Верховинського районного лісгоспу – територія Яблуницького лісництва Верховинського районного лісгоспу, квартал 26 виділи 22 (1,6 га), 35 (0,1 га ), 36 (1,0 га), 41 (2,2 га), 51 (0,7 га), 52 (1,3 га), 57 (0,5 га), 58 (1,5 га), 59 (0,3 га), 60 (0,8 га) — 10,0 га.
Статтею 9 ЛК передбачено, що право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
У статті 30 ЛК України зазначено, що обласні ради та адміністрації, серед іншого, передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад.
Отже, розпорядником земель лісового фонду державної власності на землях спільної власності територіальних громад є Івано-Франківська обласна рада.
Частиною 1 ст. 117 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.
Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У частині 2 цієї статті вказано, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 01.04.2021 № 69-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення.
Принагідно слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких доказів відмови Верховинського районного лісгоспу від права постійного користування спірною земельною ділянкою, як і нема доказів того, що право постійного користування нею, у визначеному законом порядку - припинялось чи земельна ділянка рішенням обласної ради передавалась з державної власності у комунальну.
Враховуючи викладене вище, передача спірної земельної ділянки у комунальну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 01.04.2021 № 69-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” здійснена усупереч вимог законодавства. А отже реєстрація за Білоберізькою сільською радою права комунальної власності на зазначену земельну ділянку є незаконною та свідчить про її незаконне вибуття з володіння держави в особі розпорядника цієї землі Івано-Франківської обласної ради.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що "Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)".
Спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного прокурором способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Тобто, державна реєстрація земельної ділянки полягає у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про її формування та присвоєння їй кадастрового номера.
Кадастровий номер є ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, присвоюється їй при здійсненні державної реєстрації та скасовується у разі скасування такої державної реєстрації земельної ділянки (ч. ч. 1, 2, 6 ст. 16, ч. 9 ст. 24 Закону України “Про Державний земельний кадастр”).
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, у тому числі щодо її цільового призначення (категорія земель, вид використання в межах певної категорії земель) та обмежень у її використанні. Однак, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки Поземельна книга на неї закривається (ст. 15, ч. 1 ст. 24, ч. ч. 2, 4 ст. 25 Закону України “Про Державний земельний кадастр”).
Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону України “Про Державний земельний кадастр”, п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Зокрема, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, поміж іншого, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
При цьому, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора, відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи, зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.
З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.
Разом з тим, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки, у відповідності до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України, здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється згідно Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (ст. ст. 125, 126 ЗК України).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідності до ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Однією із підстав проведення державної реєстрації права власності є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”).
У відповідності до ч. 4 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.
У разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі прав закриваються розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкта нерухомого майна, які не підлягають поновленню, а присвоєний йому реєстраційний номер скасовується (ст. 14 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”).
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону.
У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.
Зважаючи на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі державної реєстрації з порушенням вимог чинного законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку лісового фонду державної власності, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 площею 327,5087 га та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності Білоберізької сільської ради Верховинського розміру Івано-Франківської області на вказану земельну ділянку.
Принагідно, суд звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12- 95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу “суд знає закони” (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші).
У пунктах 142, 150 постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що “під час розгляду справи, у якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена”.
Подібні за змістом правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та у постанові від 22.06.2022 у справі № 76/1795/20.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Перелік способів захисту земельних прав викладений у ч. 3 ст. 152 ЗК України, якою, зокрема передбачено і застосування інших, передбачених законом способів.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Способи захисту речових прав можна реалізувати також шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
У свою чергу ефективний спосіб захисту можна обрати тільки за умови врахування правового режиму об`єктів захисту – у даному випадку земель лісогосподарського призначення.
Позовні вимоги прокурора у даній справі спрямовані на захист права власності Держави на землі лісового фонду.
У постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 918/938/23 у спорі, що виник у подібних до цієї справи № 917/611/25, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, зазначив, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України).
Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов – це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. В індикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.
Виходячи з викладеного Білоберізька сільська рада Верховинського району, за якою зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, яка при цьому відноситься до земель лісового фонду, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем спірної земельної ділянки.
Натомість Держава, за якою не зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, не є його володільцем. 
Тому в цьому разі права Держави в особі Івано-Франківської обласної ради, яка вважає себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника.
Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, передача її у власність не погоджувалася та відбулася поза волею розпорядника.
Отже, належним способом захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння в порядку віндикації.
Підсумовуючи викладене, господарський суд доходить висновку, що обраний прокурором спосіб захисту порушених прав держави є ефективним, відповідає змісту порушеного права та інтересу, призведе до реального відновлення інтересів держави у спірних правовідносинах, який узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України. 
Отже, позовні вимоги про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню.

Щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, то згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (подібні за правовим змістом висновки викладено у п. 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести, у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Подання Івано-Франківською окружною прокуратурою позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні природоохоронного законодавства України та пред`явлено в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради , яка є органом уповноваженим державою здійснювати функції у відповідних спірних правовідносинах.
Так, Косівською окружною прокуратурою повідомлено Івано-Франківську обласну раду листом №54/1-574ВИХ-25 від 17.09.2025 про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельною ділянкою лісового фонду, в результаті чого має місце накладення земельних ділянок та про намір звернутися до суду із відповідним позовом.
Відповіддю №12-149/814/177 від 19.09.2025 Івано-Франківська обласна рада повідомила про відсутність у неї заперечень щодо звернення прокуратури з відповідним позовом.
Про вказані порушення прокуратурою теж повідомлено Управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області (Лист №54/1-572ВИХ-25 від 16.09.2025), Верховинський районний лісгосп (Лист №54/1-556ВИХ-25 від 09.09.2025), Верховинську районну раду (Лист№54/1-557ВИХ-25 від 09.09.2025).
Про вказані порушення прокуратурою теж повідомлено Управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області (Лист №54/1-572ВИХ-25 від 16.09.2025), Верховинський районний лісгосп (Лист №54/1-556ВИХ-25 від 09.09.2025), Верховинську районну раду (Лист№54/1-557ВИХ-25 від 09.09.2025).
Листами Верховинської районної ради №02-20/170/09/04 від 16.09.2025, Верховинського районного лісгоспу №220 від 16.09.2025 повідомлено прокуратуру про відсутність наміру звернення із позовом до суду.
Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що позивач самостійно не звернувся до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав змогу захистити інтереси держави, що свідчить про неналежний захист позивачем законних інтересів держави, суд приходить до висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави.
Підсумовуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги повністю.
Згідно з приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд, при ухвалені рішення, вирішує питання щодо розподілу судових витрат по справі.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
При зверненні із позовом до суду прокуратурою заявлено до відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.
Згідно приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ч.3 ст.4 вказаного закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні з позовом до суду (позов заявлено у 2025 році) та поданням заяви про зміну предмету позову (заяву подано у 2026) прокуратурою сплачено судовий збір по справі в загальному розмірі 8718,40 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1641 від 23.09.2025 на суму 6 056,00 грн та №59 від 21.01.2026 на суму 2 662,40 грн.
Відповідно до заявленої суми заборгованості та з урахування подання позову через Електронний суд сплаті підлягав судовий збір в розмірі 7 507,20 грн.
З урахуванням приписів ст.129 ГПК України та результату вирішення спору, суд приходить до висновку про відшкодування прокуратурі за рахунок відповідача судового збору по справі в розмірі 7 507,20 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 13, 42, 53, 73, 74, 86, 129, 165, 202, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в :

позов керівника Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради до Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння — задовольнити.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області на земельну ділянку площею 327,5087 га з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1793012626208, номер відомостей про речове право 41450146, дата державної реєстрації 07.04.2021).

Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 площею 327,5087 га з цільовим призначенням: « 01», категорія земель: Землі сільськогосподарського призначення (місце розташування: Івано-Франківська область, Верховинський район, село Голошина), виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру.

Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної ради із незаконного володіння Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 10,0 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2620882200:37:001:0002 в координатних межах та конфігурації накладення на землі лісового фонду згідно координатів поворотних точок:

Квартал 26 виділ 22:
Х Y
5 298 245,69 1 402 735,25
5 298 264,35 1 402 823,12
5 298 226,69 1 402 874,91
5 298 091,88 1 402 928,65
5 297 981,90 1 403 059,44
5 297 931,05 1 403 109,34
5 297 927,29 1 403 068,86
5 297 954,59 1 403 063,21
5 297 984,24 1 403 011,99
5 298 062,22 1 402 897,32
5 298 134,08 1 402 868,27
5 298 201,35 1 402 845,33
5 298 241,10 1 402 797,94
5 298 245,69 1 402 735,25

Квартал 26 виділ 35:
Х Y
5 296 406,20 1 401 473,28
5 296 394,13 1 401 486,50
5 296 372,86 1 401 493,39
5 296 360,79 1 401 483,05
5 296 363,09 1 401 469,25
5 296 380,33 1 401 460,05
5 296 398,99 1 401 464,00
5 296 406,20 1401 473,28

Квартал 26 виділ 36:
Х Y
5 296 469,07 1 401 481,52
5 296 425,17 1 401 500,29
5 296 395,91 1 401 502,50
5 296 364,24 1 401 504,89
5 296 324,90 1 401 497,86
5 296 314,13 1 401 512,37
5 296 324,61 1 401 550,31
5 296 391,96 1 401 566,36
5 296 434,09 1 401 558,62
5 296 469,92 1 401 543,43
5 296 492,84 1 401 535,12
5 296 503,69 1 401 521,91
5 296 469,07 1 401 481,52

Квартал 26 виділ 41:
Х Y
5 296 787,09 1 401 820.95
5 296 817,85 1 401 824,99
5 296 865,87 1 401 880,54
5 296 897,88 1 401 936,09
5 296 894,12 1 402 012,35
5 296 929,89 1 402 037,77
5 297 021,22 1 402 061,31
5 297 033,46 1 402 093,32
5 297 031,58 1 402 140,40
5 297 026,87 1 402 178,06
5 297 009,92 1 402 190,30
5 296 908,24 1 402 203,48
5 296 869,38 1 402 232,47
5 296 862,11 1 402 284,45
5 296 843,27 1 402 306,11
5 296 819,19 1 402 319,38
5 296 832,96 1 402 212,35
5 296 904,82 1 402 177,19
5 296 998,08 1 402 174,13
5 297 013,37 1 402 073,22
5 296 930,81 1 402 059,46
5 296 888,00 1 402 047,23
5 296 851,30 1 402 002,89
5 296 875,76 1 401 923,39
5 296 808,49 1 401 871,40
5 296 787,09 1 401 820,95

Квартал 26 виділи 51, 52:
Х Y
5 297 070,84 1 403 226,52
5 297 055,59 1 403 190,44
5 297 047,96 1 403 146,73
5 297 056,28 1 403 135,63
5 297 146,00 1 403 109,16
5 297 165,04 1 403 097,22
5 297 177,28 1 403 080,75
5 297 184,34 1 403 046,00
5 297 228,93 1 403 011,45
5 297 283,20 1 403 008,72
5 297 310,51 1 403 021,43
5 297 317,57 1 403 041,67
5 297 295,69 1 403 064,56
5 297 278,15 1 403 082,91
5 297 198,42 1 403 134,94
5 297 172,76 1 403 144,65
5 297 154,04 1 403 159,92
5 297 070,84 1 403 226,52

Квартал 26 виділ 58:
Х Y
5 297 383,37 1 403 834,55
5 297 395,72 1 403 864,12
5 297 373,87 1 403 889,81
5 297 345,56 1 403 897,57
5 297 308,77 1 403 910,94
5 297 270,86 1 403 917,63
5 297 245,21 1 403 917,43
5 297 218,71 1 403 917,22
5 297 157,14 1 403 925.44
5 297 066,16 1 403 935,22
5 297 037,11 1 403 924,79
5 297 018,90 1 403 905,37
5 297 062,38 1 403 855,20
5 297 104,75 1 403 834,02
5 297 167,00 1 403 826,86
5 297 230,73 1 403 819,53
5 297 286,54 1 403 816,31
5 297 383,37 1 403 834,55

Стягнути з Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (с. Білоберізка, Верховинський район, Івано-Франківська область, код 40468386) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018; ідентифікаційний код 03530483; рахунок (ІВАN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172)  -  7 507,20 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 12.05.2026 

Суддя С. М. Кобецька