Справа № 304/3123/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого – Собослоя Г.Г.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року у цивільній справі № 304/3123/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання ,
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила з урахуванням заяви про зміну предмету позову, змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання повнолітніх дітей: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , 2005 року народження, які продовжують навчання, з твердої грошової валюти на розмір 1/3 від суми всіх доходів платника щомісячно, з моменту подання нею позовної заяви і до досягнення дітей 23-річного віку або закінчення навчання.
Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року у справі № 304/10/22 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3 500 грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років. 
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року у справі № 304/1124/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 3 500 грн щомісячно, починаючи з 16 червня 2023 року і до закінчення сином навчання чи досягнення двадцяти трьох років. 
При прийняті рішення щодо суми аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчатися суд першої інстанції керувався тим, що відповідач на той час не був працевлаштований та не мав доходу на сплату аліментів.
Разом з тим, у жовтні-листопаді 2024 року ОСОБА_1 працевлаштувався в ПрАТ Краматорський завод м. Перечин та в листопаді був призваний на військову службу до Збройних Сил України. Відтак у відповідача з`явився офіційний дохід.
З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дітей, які продовжують навчання за кордоном розмір витрат на утримання значно зріс. Так як, всі витрати забезпечуються позивачкою в іноземній валюті, а з 2022 року курс валют відчудтно змінився. Зросли ціни на харчування, засоби особистої гігієни, навчальні матеріали, проживання та страхування.
Відповідач у добровільному порядку фінансову допомогу дітям не надає, рішення суду не виконує, лише частково. Позивачка самотужки не має змоги оплачувати навчання дітей та всі витрати. Влаштуватися на роботу у дітей також нема змоги через дуже великий обсяг матеріалів навчання та фізичну загруженість навчанням.
Посилаючись на зазначене та положення статті 199 СК України просила суд позов задовольнити.
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів – задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Перечинського районного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 304/10/22, а також рішення Перечинського районного суду від 05 березня 2024 року у справі № 304/1124/23 на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми на 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми 23 річного віку або закінчення навчання.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку, як незаконне та необґрунтоване, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить суд апеляційної інстанції рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.11.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі посилається на те, що в листопаді 2024 року був призваний до військової служби до ЗСУ, особисто хотів прийняти участь у розгляді цієї справи, втім суд не розглянув клопотання про зупинення провадження у справі № 304/3123/24 на час проходження апелянтом служби у ЗСУ. Зауважує, що позивачка звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів. При цьому заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів до 1/3 частин заробітку (доходу) позивачка мала довести про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Мінімальне фінансове забезпечення військовослужбоців ЗСУ у 2026 році становить 20 130 грн, поряд із значними витратами, які несуть військові за свій кошт. Подані позивачкою докази не містять відомостей, що син сторін є студентом словацького навчального закладу, як і не містять доказів, щодо витрат, пов`язаних із навчанням та проживанням повнолітнього сина закордоном. Більше того, позивачкою не надано доказів щодо узгодження питання про навчання сина закордоном. Зазначає, що надані позивачкою довідки не можуть бути належними доказами, оскільки такі є іноземною мовою, без офіційного перекладу на українську мову. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення з відповідача аліменти у розмірі 10000 грн не з`ясував наявності у нього можливості надавати таку допомогу. Вказує на те, що у нього є нова сім`я , у якій народилася дитина, і яка перебуває на його повному утриманні, оскільки жінка ніде не працю, а здійснює догляд за дитиною.
У відзиві позивачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що сторони є батьками повнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9, 10).
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року, що його змінено постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 червня 2022 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років (а. с. 4).
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, а саме сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 16 червня 2023 року, однак не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а. с. 5-7).
Відповідно до довідки Філософського факультету Університету імені Шафарика в Кошицях від 04 листопада 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є студенткою 2-курсу з денною формою навчання по бакалаврській програмі, І ступінь вищої освіти зі стандартною тривалістю навчання 3 роки. Дата реєстрації на академічний рік 2024/2025: 01 вересня 2024 року.
Згідно з Додатковою угодою до договору про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб, ОСОБА_2 є студенткою 5 курсу заочної форми навчання Економічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Вартість оплати за навчальний рік становить 16 800 грн.
Відповідно до довідки Факультету гірництва, екології, управління та геотехнологій Технічного університету в Кошицях від 16 жовтня 2024 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в академічному році 2024/2025 дійсно є студентом 2-курсу з денною формою навчання по програмі навчання на Факультеті гірництва, екології, управління та геотехнологій Технічного університету в Кошицях. Стандартна тривалість навчання 3 роки.
Також згідно з Додатковою угодою до договору про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб, ОСОБА_3 є студентом 3 курсу заочної форми навчання факультету «Будівництво та цивільна інженерія» Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Вартість оплати за навчальний рік становить 16 700 грн.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги по суті заявлених вимог та досліджуючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів виходить із того, що будь-який сімейний спір стосовно дітей має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дітей.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ч.1 ст. 198 СК України).
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч.1, 2 ст. 199 СК України).
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У зазначеній нормі права (в редакції від 17.05.2017 року) законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, одержувачка аліментів ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, який стягується на підставі рішень Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.02.2022 та 05.03.2024, в якому просила визначити розмір аліментів на утримання повнолітніх дітей у частці від доходу, а саме у розмірі 1/3 частки із усіх доходів ОСОБА_1 починаючи з дати прийняття рішення і до повноліття дитини.
Отже, одержувачка аліментів скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці від доходу.
При цьому, внаслідок зміни способу стягнення аліментів буде збільшений і розмір стягуваних аліментів.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, неодноразово підтриманою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 та ін.
Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. 
Маючи на своєму утриманні двох повнолітніх дітей, які навчаються і в силу здобуття освіти не мають власного доходу та можливості працювати, Позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар їх матеріального утримання, побутового обслуговування та організації процесу навчання.
Ті обставини, що з віком та здобуттям вищої освіти потреби повнолітніх дочки та сина зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат з боку матері, яка забезпечує їхнє проживання та утримання як в Україні, так і за кордоном на період навчання, на їх матеріальне забезпечення, створення належних умов для освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.
Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.
З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося. Потреба в коштах для утримання та здобуття освіти повнолітніми дочкою та сином істотно зросла, а тому виникли дійсні та обґрунтовані підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.
Верховний суд зазначає, що вищевказані обставини відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).
З огляду на вищезазначене доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що матеріальне становище позивача та відповідача змінилося є необґрунтованими.
Також слід визнати, що з моменту ухвалення рішень Перечинського районного суду від 10.02.2022 та 05.03.2024 встановлені нові обставини, а саме, що відповідач  проходить військову службу у Збройних Силах України (ЗСУ), у зв`язку з чим отримує стабільне та гарантоване державою офіційне грошове забезпечення (заробітну плату, а також додаткові винагороди). Таким чином, майновий стан платника аліментів суттєво змінився у сторону покращення, що свідчить про його повну фінансову спроможність надавати дітям матеріальну допомогу у значно більшому розмірі, ніж це було встановлено судом раніше, коли він не мав постійного офіційного доходу.
З огляду на вищезазначене, доводи апелянта про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту збільшення витрат на утримання повнолітніх дітей, а також про відсутність у відповідача можливості надавати таку допомогу, є необґрунтованими.
Доводи апелянта про відсутність належних доказів на підтвердження статусу сина як студента повністю спростовуються матеріалами справи. Ба більше, факт його навчання вже встановлений рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року у справі № 304/1124/23. Оскільки зазначене судове рішення набрало законної сили, вказана обставина є преюдиціальною та, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи.
Стосовно тверджень апелянта про нерозгляд судом першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням військової служби, слід зазначити таке. Нерозгляд судом вказаного клопотання є виключно формальним процесуальним порушенням, яке не призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі в разі призову або мобілізації учасника справи, який є фізичною особою, до лав Збройних Сил України. Водночас реалізація цього права є диспозитивною і залежить від волевиявлення самого учасника справи. Незаявлення відповідного клопотання в апеляційній інстанції свідчить про те, що апелянт фактично не скористався наданим йому процесуальним правом.
Крім того, визначальним у цій категорії справ є принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Хоча Конвенція ООН про права дитини визначає дитиною особу до досягнення нею повноліття, положення статті 7 Сімейного кодексу України поширюють засади справедливого та достатнього матеріального забезпечення і на повнолітніх непрацездатних дітей або тих, які продовжують навчання (статті 198, 199 СК України). Зупинення провадження у справі призвело б до безпідставного затягування розгляду та порушило б право сина на своєчасне отримання коштів, необхідних для здобуття освіти.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не відповідають фактичним обставинам справи.
Відтак з врахування наведеного правильним є висновок суду про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів на утримання доньки сторін у частці від доходу батька, таке рішення відповідає інтересам дитини і забезпечує право останнього на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
При визначенні судом частки від заробітку (доходу) платника аліментів, колегія суддів приймає також до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його скасування, шляхом відмови у позові, апеляційний суд підстав не вбачає. 
Керуючись ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складене 19 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: