справа № 492/1803/25
провадження № 3/492/6/26

ПОСТАНОВА
Іменем України
27 квітня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Варгаракі С.М., 
за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,
захисника адвоката Афанасьєва А.О., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянув справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
встановив:
05 грудня 2025 року о 17 год. 38 хв., ОСОБА_1 , по вул. Миру, с. Делень Болградського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія проводився за допомогою газоаналітору для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820», результат 0,38 ‰, чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
До суду від захисника ОСОБА_1 адвоката Афанасьєва А.О. надійшло клопотання, в якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі, захисник посилався на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 був зупинений без законної підстави, тому усі подальші дії поліцейських були незаконними. Пропозиція пройти тестування алкотестером була безпідставною та незаконною, оскільки координація рухів водія не була порушена, поведінка відповідала обстановці. З матеріалів справи не вбачається де було виявлено 0,38 ‰, оскільки газоаналізатор Драгер вимірює вміст алкоголю у видихуваному повітрі, а не вміст алкоголю в крові, а згідно з Інструкцією поліцейський з використанням спеціальних технічних засобів проводить тестування алкоголю в крові.
У судовому засіданні притягуваний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП не визнав.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Афанасьєв у судовому засідання просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши додані до нього матеріали, вислухавши думку захисника, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, заслухавши свідка, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.
Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).
У відповідності до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 532612 від 05 грудня 2025 року; 
- тестування на алкоголь до протоколу за допомогою газоаналітору для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alkotest 6820» тест № 386, відповідно до якого в крові ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю 0,38 ‰; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результати огляду на стан сп`яніння позитивний 0,38 ‰;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 грудня 2025 року, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди направляється на огляд ОСОБА_1 , а саме: Арцизька ЦОЛ, у результаті огляду, проведеного поліцейським виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей);
- відеозаписом з відеореєстратора (компакт-диск), долученим до протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, направленням на огляд та чек за результатами тестування спеціальним засобом «Драгер 6820» підписаний ОСОБА_1 без зауважень.
Огляд на стан виявлення алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 проведений у спосіб та у порядок, визначений статті 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, на місці зупинки транспортного засобу, з використанням спеціальних технічних засобів та із застосуванням технічних засобів відеозапису, про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення та результаті спеціального технічного засобу «Драгер», зауважень до змісту процесуальних документів останній не мав, тому результат такого огляду є допустимим.
Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
З вищевикладеного та досліджених суддею доказів вбачається, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, який відповідно передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, по вул. Миру, с. Делень Болградського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія проводився за допомогою газоаналітору для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820», результат 0,38 ‰.
У судовому засіданні було допитано у якості свідка ОСОБА_2 , який дав суду показання про те, що восени 2025 року, ОСОБА_1 сказав, що він взяв посвідчення водія та вийшов на вулицю. Коли він вийшов на вулицю, до нього підійшов працівник поліції, представився та повідомив, що йому необхідно відвезти ОСОБА_1 додому та забрати автомобіль. Після чого, він сів за кермо автомобіля та відвіз ОСОБА_1 додому. 
Проаналізувавши вищевказані докази, відеозапис з відеореєстратора, суддя доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості та у своїй сукупності ці докази є достатніми, повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Зазначені докази містять фактичні дані про подію вчиненого адміністративного правопорушення та не були спростовані притягнутим ОСОБА_1 та його захисником.
Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.
Таким чином, суддя всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Посилання захисника на незаконність зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.
Крім того, посилання захисника на те, що працівники поліції зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 незаконно, суд розцінює критично, оскільки на час вчинення адміністративного правопорушення, у країні діяв воєнний стан стан, працівники поліції наділені в цей час повноваженнями зупиняти транспортні засоби, без зазначення причини зупинки.
Так, зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам статті 35 Закону України «Про національну поліцію». 
Відповідно до частини 1 статті 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.
З наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції убачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме водій не був пристебнутий ременем безпеки.
Вказаний факт підтверджується і постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6286986 від 05 грудня 2025 року, із змісту якої убачається, що на  ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП. ОСОБА_1 особисто поставив підпис у постанові.
Таким чином, уповноваженими особами зупинено транспортний засіб на підставі вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» за порушення ПДР, а тому доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Твердження щодо невідповідності часу зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та часу складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121 КУпАП (причини зупинки) є безпідставним, оскільки час оформлення протоколів не тотожний моменту зупинки чи виникнення підстав для огляду водія та відображає лише технічний час формування документа.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 була виправданою, при цьому стан останнього викликав у працівників поліції обґрунтовані сумніви у керуванні водієм транспортним засобом у тверезому стані, а сукупність візуальних ознак вказували на цілком обґрунтовані вимоги працівника патрульної поліції пройти відповідний огляд. Порушень конституційних прав, свобод та інтересів громадян, які б впливали на допустимість доказів у справі, також не виявлено.
Судом також не встановлено обставин, які перешкоджали б ОСОБА_1 у разі незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, пройти огляд в медичній установі у встановленому порядку.
Заперечення захисника щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 суд вважає безпідставними та зазначає, що виявлення та оцінка ознак сп`яніння, які має водій, є суб`єктивним сприйняттям поліцейського, а його дії здійсненні з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому, перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатами пройденого ним огляду на місці зупинки.
Щодо похибки газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Так, відповідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820», містить дані щодо розміру експлуатаційної документації діапазон вимірювань від 0,00 ‰ до 0,4 ‰ похибка + 0,04‰,, діапазон вимірювань від 0,4 ‰ до ,00 ‰ похибка + 10 %. У даному випадку це означає, що якщо результат показує 0,38 ‰, то реальне значення може бути від 0,34 ‰ до 0,42 ‰ проміле, що у будь-якому разі перевищує допустиму норму.
Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
З приводу доводів захисника про те, що результат огляду ОСОБА_1 проведений працівником поліції, який складає 0,38 ‰, не перевищує гранично допустиму норму 0,5 проміле, згідно з нормами Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, яка є частиною національного законодавства України, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, зі змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01.05.1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0.50 г чистого алкоголю на літр крові або 0.25 мг на літр повітря, що видихається.
Згідно з п. 7 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.
Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де законодавчо встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0.2%.
Відтак, доводи сторони захисну про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.
Крім того, посилання захисника на відсутність даних у протоколі щодо наявності алкоголю в крові ОСОБА_1 чи у повітрі є необґрунтованими, оскільки вміст алкоголю вимірюється газоаналізаторами, які перераховують вміст алкоголю в повітрі у вміст алкоголю в крові за відповідним співвідношенням.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів.
Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд, з метою встановлення стану сп`яніння (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21 (реєстраційний номер рішення 101473367)).
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Таким чином, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення та підтверджена доказами, дослідженими судом.
При накладенні адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого порушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, які відповідно до статей 34, 35 КУпАП пом`якшують, обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом встановлено не було.
Також, суддя, при накладенні адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 враховує, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за статтею 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
ОСОБА_1 повинен був розуміти, що сідаючи за кермо в стані алкогольного сп`яніння, поставив у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху, а також інших людей, які могли перебувати поряд з проїжджою частиною по напрямку руху його автомобіля.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на правопорушника за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення; особу правопорушника ОСОБА_1 , вік, соціальне положення; ступінь його вини та ставлення до вчиненого; відсутність обставин пом`якшуючих, обтяжуючих відповідальність під час вчинення адміністративного правопорушення, суддя вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення ним нових правопорушень застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Суддя вважає, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.
Згідно з статтею 40-1 КУпАП, пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 665,60 грн.
Керуючись статтями 34, 35, 40-1, 130, 221, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -
постановив:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статей 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення; у разі несплати штрафу в установлений строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцезнаходженням його майна; у разі примусового виконання постанови з нього стягується подвійний розмір штрафу. 
Реквізити для сплати штрафу (у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) і судового збору розміщені на офіційному веб порталі «Судова влада» - https://ar.od.court.gov.ua/sud1502/gromadyanam/rekvizit/ та https://ar.od.court.gov.ua/sud1502/gromadyanam/tax/.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Арцизького районного суду 
Одеської області       Варгаракі С.М.