Справа № 465/4205/26 
Провадження 2/465/4068/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
11.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О.І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу:
позивач: Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» (код ЄДРПОУ: 20023569, електронна пошта: office@unexbank.ua, місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14),
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),
предмет позову: стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
4 травня 2026 року на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла указана позовна заява, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 221,05 грн, з яких:
31 895,49 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
4 325,54 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами.
Позовна заява мотивована укладенням 15.06.2025 відповідачем із позивачем кредитного договору №84.30429.0625, на умовах якого отримав кредит у розмірі 37 845,00 грн, строком до 15.06.2026, із процентною ставкою у розмірі 0,010 %.
В результаті систематичного порушення відповідачем строків сплати чергових платежів виникла прострочена заборгованість. Станом на 11.02.2026 загальна заборгованість відповідача перед АТ «Юнекс Банк» за кредитним договором №84.30429.0625 від 15.06.2026 склала 36 221,05 грн, з яких:
31 895,49 грн - простроченої заборгованості за кредитом;
4 325,54 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами.
Позивач 24.11.2025 на адресу відповідача направив вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, проте відповідач заборгованість не погасив, у зв`язку із чим позивач звернувся із указаним позовом.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.05.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, судове засідання у справі призначено на 11.06.2026 (а.с. 125-126). 
11 червня 2026 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про витребування у Державної податкової служби України у Львівській області відомостей про його доходи за період з 01 січня 2025 року по теперішній час. Клопотання мотивоване тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, має мізерні доходи та потребує розстрочення виконання рішення суду на максимально можливий строк.
Представник позивача, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без його участі, (а.с. 3 зворот).
За таких обставин суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. 
Суд, з`ясувавши доводи на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що 15.06.2025 між позивачем та відповідачем підписано Згоду клієнта про надання банківських послуг в АТ «ЮНЕКС БАНК», Анкети-заяву на отримання кредиту на придбання товарів/послкг. (а.с. 27-28).
укладено кредитний договір №84.30429.0625 про надання кредиту на придбання товарів та/або послуг (надалі - Договір).
За умовами Договору: 
- загальний розмір кредиту становить 37 845,00 грн, в тому числі комісія за надання кредиту, разово - 0,00 грн (п.1.1. Договору); 
- строк кредиту: 15.06.2025 - 15.06.2026 (п. 1.2. Договору); 
- процентна ставка (фіксована) за користування кредитом 0,010 % річних (п.1.3. Договору); 
- комісія за обслуговування кредиту - починаючи з 17.11.2025, щомісячно 3,5% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. цього Договору, яка включається до щомісячного платежу (п. 1.4. Договору); 
- комісія за підключення сервісу СМС-повідомлень - 50,00 грн щомісячно (п. 1.6. Договору);
Інформація про товар/послугу, що купується за рахунок споживчого кредиту на підставі рахунку у сумі 37 845,00 грн - оплата послуг «ВІП-Менторство» (п.1.9. Договору).
Відомості про продавця товарів/послуг - ФОП ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) (п. 1.8. Договору).
Відповідно до п. 2.4 Договору, кредит надається у розмірі, визначеному в п.1.1. цього Договору, що включає в себе наступні складові елементи:
- кошти на придбання товарів/послуг, інформація про які зазначена у п. 1.9 Договору (надалі - Товар), у суб`єкта господарювання - продавця, зазначеного в п. 1.8 Договору (надалі - Продавець);
- кошти на оплату комісії за надання кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору (а.с. 23 зворот)
Банк відкриває внутрішньобанківський рахунок IBAN НОМЕР_3 виключно з метою погашення позичальником кредиту шляхом зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором (п.2.6 Договору)
Згідно з п. 2.7 Договору, позичальник щомісячно до 15 (включно) числа кожного календарного місяця строку дії цього Договору (відповідно до Графіку платежів), починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, здійснює внесення грошових коштів в сумі, що визначено у Додатку 1 до Договору на рахунок, вказаний в п. 2.6 цього Договору (а.с. 23 зворот). 
Пунктом 2.12.3 Договору, передбачено, що перед укладенням договору позичальник ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, з умовами кредитування, із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення Договору, з ДКБО, а також з Тарифами Банку, які є невід`ємною частиною Договору та які розміщені на офіційному сайті банку. Позичальник згоден, що отримав кредит на сприятливих для нього умовах, послуги Банку, пов`язані із вдачею кредиту позичальник отримав у повному обсязі, та зобов`язується належно та неухильно виконувати умови Договору (а.с. 23 зворот), 
У матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форму), підписаний відповідачем того ж дня, що й Договір (а.с. 26). Зміст Паспорта споживчого кредиту узгоджується зі змістом Договору. 
Також позивачем надано Публічну пропозицію АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, затверджену рішенням Правління АТ «ЮНЕКС БАНК», прийнятим протоколом № 68 від 30.04.2025 (а.с. 33-103).
На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за Договором до позовної заяви додано платіжну інструкцію №52 від 15.06.2025, видану ТОВ «ЮНЕКС БАНК» про перерахування кредитних коштів у розмірі 37 845,00 грн, на номер розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_3 із призначенням платежу «надання кредиту згідно кредитного договору від 15.06.2025 № 84.30429.0625» (а.с. 22).
Із виписки по рахунку НОМЕР_3 встановлено, що Банк надав відповідачу кредит у розмірі 37 845,00 грн, а відповідач здійснював часткову оплату.
24 листопада 2025 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 31-32).
Вимогою від 24.11.2025 вих.№15.3.3-15644 вкладеною у цінний лист та скерованою відповідачу засобами поштового зв`язку 25.11.2025 позивач вимагав у позичальника дострокового, упродовж 30 календарних днів з дати одержання вимоги, повернення повної суми заборгованості, яка утворилася станом на 24.11.2025 та становила 34 971,20 грн, з яких:
33 395,49 грн - сума кредитних коштів;
1 575,71 грн - сама нарахованих та несплачених процентів і комісій (а.с. 31).
Відтак, банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного погашення заборгованості 30 календарний день з дня отримання вимоги.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором заборгованість відповідача станом на 11.02.2026 становить 36 221,05 грн та складається із: 
31 895,49 грн - простроченого боргу;
4 325,54 грн - прострочених процентів (а.с. 5 зворот).
Із того ж розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем: 
- у погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено 5 949,51 грн;
- сума непогашеної заборгованості становить 33 395,49 грн;
- у погашення процентів сплачено 0,49 грн;
- сума несплачених процентів становить 1,82 грн;
- у погашення суми комісії сплачено 50,00 грн;
- сума несплаченої комісії становить 4 323,74 грн (а.с. 5).
Оскільки відповідачем в добровільному порядку заборгованість по кредиту не повернута, позивач звернувся до суду з указаним позовом.
Станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним Договором відповідачем належним чином не виконано, доказів зворотного суду не надано.
Оцінка суду.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц.
Дослідивши наявні у матеріалах справи виписки судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення у строки та в розмірі, обумовленому сторонами, що свідчить про визнання ним укладення договору, погодження умов кредитування та користування кредитом. 
Крім цього, указані висновки додатково підсилюються, зважаючи на факт звернення відповідача до суду із клопотанням про розтермінування.
Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору, зазначеного у позові. 
Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19, суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором заборгованість відповідача станом на 11.02.2026 становить 36 221,05 грн та складається із: 
31 895,49 грн - простроченого боргу;
4 325,54 грн - прострочених процентів (а.с. 5 зворот). 
Із того ж розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем: 
- у погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено 5 949,51 грн;
- сума непогашеної заборгованості становить 33 395,49 грн;
- у погашення процентів сплачено 0,49 грн;
- сума несплачених процентів становить 1,82 грн;
- у погашення суми комісії сплачено 50,00 грн;
- сума несплаченої комісії становить 4 323,74 грн (а.с. 5).
Отож, розмір несплачених процентів становить 1,82 грн, розмір несплаченої комісії становить 4 323,74 грн. При цьому, позивач не просить суд стягнути комісію, а просить стягнути саме проценти, розмір яких доводиться лише у сумі 1,82 грн.
У зв`язку з цим суд зазначає, що в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Отже, суд не може змушувати учасника процесу діяти процесуально якимось іншим чином, ніж поступає цей учасник процесу.
Банк у позовній заяві чітко визначив складові заявленої до стягнення заборгованості, не вказавши про стягнення комісії.
За таких обставин є всі підстави для стягнення суми процентів у розмірі 1,82 грн та відсутні підстави для стягнення комісії.
Окрім цього, комісія за обслуговування кредиту включена до щомісячного платежу.
Щодо цих умов Договору, суд звертає увагу на те, що загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Установлено, що умовами кредитного договору передбачена необхідність внесення щомісячної комісії.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія.
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення Договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року в справі № 216/7637/21, від 09.02.2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року в справі № 204/224/21.
Окрім цього, позивач продовжив нарахування комісії, незважаючи на попередню вимогу про дострокове повернення кредиту та зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором.
Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 31 897,31 грн, що складається із: 
31 895,49 грн - простроченого боргу;
1,82 грн - прострочених процентів.
Щодо розподілу судових витрат
Як вбачається з матеріалів справи, а саме платіжної інструкції №№536 від 23.04.2026 позивач сплатив 2 662,40 грн судового збору за подання позовної заяви на р/р UA 168999980313141206000013953, ЄДРПОУ 38008294, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.4, 121)
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 31 897,31, що становить 88,06 % (31 897,31 х 100 % : 36 221,05), а тому з відповідача користь позивача слід було б стягнути 2 344,51 грн судового збору.
Однак, згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Вказану позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 01 березня 2017 року №703/686/15-ц.
У той же час згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Враховуючи те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, то він підлягає звільненню від сплати судового збору.
З урахуванням вищенаведеного понесені судові витрати у розмірі 2 344,51 грн підлягають компенсації за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Вирішуючи питання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.
При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (вказаний висновок викладений в постанові КГС ВС від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21).
Заява відповідача про розстрочення обґрунтована наявністю у нього ІІ групи інвалідності та обумовленими у зв`язку із цим, низьким рівнем доходів, який складається винятково із суми соціальних виплат. Указане підтверджується: 
- копією посвідчення особи з інвалідністю другої групи серії ААГ №072298 від 26.06.2017;
- копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно з якою йому встановлено другу групу інвалідності безстроково у зв`язку із загальним захворюванням;
- відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.06.2026, даними яких встановлено, що відповідач отримує дохід лише у вигляді соціальних виплат, щомісячно розміром 2361,00 грн. З січня 2025 року по теперішній час заробітну плату отримав лише у грудні 2025 року розміром 8064,8 грн. Водночас відомості про отримання відповідачем доходів із січня 2026 року взагалі відсутні.
Оцінивши зміст поданої заяви, доводи відповідача та надані докази, суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду у даний час. Такі обставини свідчать про об`єктивну неможливість виконання рішення суду в повному обсязі негайно.
Також суд враховує, що положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України містять імперативну норму, згідно якої розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З урахуванням наведеного, а також з метою забезпечення фактичного та своєчасного виконання судового рішення та недопущення непропорційного порушення прав сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та розстрочити виконання рішення суду на визначений строк.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
Позов Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» 31 897 (тридцять одну тисячу вісімсот дев`яносто сім) гривень 31 копійку заборгованості за кредитним договором №84.30429.0625 від 15.06.2026.
У задоволені решти вимог відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству «ЮНЕКС БАНК» за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позовної заяви до особи з інвалідністю ІІ групи, ОСОБА_1 у розмірі 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) гривні 51 копійка.
Розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості на 12 (дванадцять) місяців, із яких перші одинадцять місяців рівними частинами по 2 658,10 грн, дванадцятий місяць - 2 658,21 грн.
Вказані виплати проводити щомісячно з моменту набрання рішенням суду законної сили та до 31 (30) числа кожного місяця.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення у справі № 465/4205/26 складено 11.06.2026.

Суддя: Баран О.І.