ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19985/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 р. (суддя Маковська О.В) в адміністративній справі №160/19985/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046450014720 від 13 червня 2025 р. та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області зарахувати до її загального страхового стажу періоди роботи з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р., з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. та з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26 липня 1976 р. та призначити їй пенсію з дати звернення - 05 червня 2025 р.
В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 05 червня 2025 р. звернулася із заявою про призначення пенсії за віком, однак отримала відмову у зв`язку із відсутністю в неї необхідного страхового стажу, до якого не було зараховано спірні періоди її роботи у зв`язку із недоліками записів трудової книжки та неподанням доказів про неотримання пенсії на території Російської Федерації. Відповідальність за недоліки записів трудової книжки несе роботодавець, а не працівник. Крім того, спірні періоди її роботи підтверджуються довідками. Також, під час подання заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 підтвердила факт її не отримання на території Російської Федерації.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046450014720 від 13 червня 2025 р. та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р., з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. та з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26 липня 1976 р. та призначити їй пенсію за віком з 05 червня 2025 р.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та винести нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що рішення №046450014720 від 13 червня 2025 р., яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком є правомірним, враховуючи відсутність в неї необхідного страхового стажу, до якого не було враховано періоди її роботи згідно записів трудової книжки, а саме: з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р. - не зазначено назву підприємства, що вносило запис про прийняття на роботу; з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. - наявне виправлення номера наказу про зарахування; з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. - відсутні документи про неотримання пенсійних виплат в Російській Федерації. Також вказано, що повноваження щодо призначення пенсії відносяться до компетенції Пенсійного фонду, а суд не може перебирати на себе відповідні повноваження. 
Письмові відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили. 
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 05 червня 2025 р. звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046450014720 від 13 червня 2025 р. в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю страхового стажу. В рішенні вказано, що вік заявника - 65 років 1 місяць, страховий стаж - 10 років 11 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки: з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. - відсутні документи про неотримання пенсійних виплат в Російській Федерації; з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р. - не зазначено назву підприємства, що вносило запис про прийняття на роботу; з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. - наявне необумовлене виправлення номера наказу про зарахування.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його до суду. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки у заповненні трудової книжки, не позбавляють позивачку права на отримання гарантованих пенсійних виплат. Також, судом вказано, що наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Російській Федерації, а тому, відповідні періоди роботи, підлягають врахуванню до страхового стажу позивачки. Крім того, судом наголошено, що оскільки розгляд заяви позивачки та винесення рішення здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, то саме ним і повинно бути відновлено її порушенні права. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статтею 1, частиною 4 статті 24 якого визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яким передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо доводів апеляційної скарги про правомірне не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р. та 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. згідно записів її трудової книжки, оскільки вони містять недоліки, то слід зазначити наступне.
Інструкцією про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах, та організаціях визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства; у графі 4 вказується підстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керуючого підприємства, дата його видання та номер.
Зі змісту копії наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що в графі 3 розділу "Відомості про роботу" дійсно відсутня назва підприємства, на якому позивачка працювала в період з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р., а в період роботи з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. - наявне виправлення номера наказу про зарахування (а.с. 18,21). 
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 21 лютого 2018р. у справі №687/975/17, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи права на соціальний захист.
Крім того, період роботи позивачки з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р. підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №106 від 23 травня 2025 р. (а.с. 41). 
Отже, суд апеляційної відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивачки з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р. та з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. підлягають зарахуванню до її страхового стажу. 
Щодо доводів апеляційної скарги про правомірне не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р., оскільки відсутні документи про неотримання нею пенсійних виплат в Російській Федерації, то слід зазначити наступне. 
Записами трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 підтверджується її робота в період з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. (а.с. 19)
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна 13 березня 1992 р. стала Угода, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД. Метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Відповідно до Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення 
права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 р. №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" передбачено вихід України з Угоди.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Порядком підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 №562 визначено, що, у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат, особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Російській Федерації, а тому періоди роботи позивачки з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. на території колишнього СРСР, підлягають зарахуванню до її страхового стажу. 
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для призначення позивачці пенсії за віком, то слід зазначити наступне. 
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років. 
Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046450014720 від 13 червня 2025 р., ОСОБА_1 на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком (05 червня 2025 р.) досягла віку 65 років, мала страховий стаж - 10 років 11 місяців 10 днів, який із урахуванням спірних періодів її роботи з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р., з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. та з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. (4 роки 08 місяців 06 днів) в загальному розмірі становить - 15 років 07 місяців 16 днів. Враховуючи вік та страховий стаж позивачки, вона має право на призначення пенсії за віком. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046450014720 від 13 червня 2025 р., із визначенням йому обов`язку зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16 грудня 1978 р. по 18 червня 1979 р., з 03 вересня 1979 р. по 15 червня 1981 р. та з 13 червня 1990 р. по 02 листопада 1992 р. та призначити їй пенсію за віком починаючи дати звернення - 05 червня 2025 р.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підстави для скасування ухваленого ним рішення, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 р. в адміністративній справі №160/19985/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 червня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш