Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.06.2026  	Справа №607/25655/25 Провадження №2/607/893/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючого судді Вийванка О. М. 
 
за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р. 
представника відповідача Мещанінова А. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» про стягнення коштів за простими векселями,
ВСТАНОВИВ: 

Позивач  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» про стягнення коштів за простими векселями. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 15.08.2024 року, ним як векселедержателем було пред`явлено до платежу ТОВ «Сільгоспздравниця» як векселедавцю прості векселі. Зазначені векселі підлягали оплаті за пред`явленням, але не раніше 27.10.2016 року. Загальна сума за веселями становить 2 029 416,00 грн.
Позивач вказує, що відповідно до акта пред`явлення векселів до платежу від 15.08.2024 року, підписаного сторонами, строк для здійснення оплати становив 7 календарних днів з моменту пред`явлення, тобто до 22.08.2024 року включно. Станом на 20.08.2024 року між сторонами також було підписано акт звірки взаєморозрахунків, яким підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2 029 416, 00 грн.
Однак, як зазначає позивач, відповідач у встановлений строк свої зобов`язання не виконав, оплату за пред`явленими векселями не здійснив, у зв`язку з чим 30.08.2024 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату заборгованості, яка була отримана останнім 02.09.2024 року, проте залишена без задоволення.
Через прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати у сумі 309 716,03 грн, 3% річних у сумі 78 833,67 грн, а також пеню відповідно до умов акта пред`явлення векселів у розмірі 742 766,26 грн.
У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 3 160 731,96 грн, що складається з основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Представник відповідача подав відзив на позов в якому зазначив, що у позивача відсутній статус належного векселедержателя, не доведення переходу прав за спірними векселями, а у зв`язку із пропуском установлених законодавством строків пред`явлення векселів до платежу та строків позовної давності.
Також представник відповідача зазначає, що позивач не зазначений у спірних векселях як векселедержатель, індосаменти відсутні, а будь-які докази безперервного переходу прав за векселями до позивача не надані. Водночас вказує на те, що первісний векселедержатель відповідне товариство - ліквідоване, що виключає можливість подальшої передачі прав за такими векселями.
Крім того, представник відповідача зазначає, що векселі підлягали пред`явленню до платежу у строки визначені законодавством, однак фактично були пре`явлені позивачем із істотним пропуском таких строків.
Також представник відповідача у відзиві зазначає щодо відсутності належних доказів існування заборгованості та правових підстав для її стягнення, а акт пред`явлення векселів до платежу підписаний особою без належних повноважень, у зв`язку з чим не створює юридичних наслідків для відповідача.
Таким чином, за твердженням відповідача, сукупність наведених обставин свідчить про безпідставність позовних вимог, а тому просить відмовити у позові у повному обсязі.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що зобов`язання за векселем є безумовними, а спірні векселі не містять дефектів форми та мають усі необхідні реквізити. Також вказав, що він є законним векселедержателем, оскільки його право ґрунтується на безперервному ряді індосаментів, у тому числі бланкових, а доводи представника відповідача є безпідставними.
Окрім того, позивач зазначив, що ліквідація первісного векселедержателя не припиняє зобов`язань, а пропуск строку пред`явлення до платежу не звільняє емітента від відповідальності. Строк позовної давності не сплив, оскільки зупинявся та переривався у зв`язку з визнанням боргу відповідачем.
У зв`язку з викладеним просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначає наступне, що у поданій відповіді на відзив позивач фактично не спростував доводів відповідача, викладених у відзиві натомість навів нові обставини. 
Вказує про те, що позивач фактично намагається змінити фактичні підстави позову. Зокрема, у позовній заяві позивач обмежувався твердженням про те, що він є власником простих векселів, не зазначаючи, від кого саме він їх отримав, на підставі якого правочину, у який спосіб відбувся перехід прав та чи був вчинений індосамент.
Водночас лише у відповіді на відзив позивач вперше послався на набуття спірних векселів за бланковим індосаментом, що як вказує представник відповідача вказує про зміну фактичних підстав позову.
При цьому у позовній заяві відсутні будь-які посилання на наявність індосаменту, його вид, особу індосанта та безперервний ряд індосаментів.
Крім того, як вказує представник відповідача, позивач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував перехід до нього прав за спірними векселями.
А тому посилаючись на усі факти просить відмовити у задоволені даного позову.
Позивачем надіслано на адресу суду додаткові пояснення в яких він зазначає, що доводи відповідача про зміні фактичних підстав позову є безпідставними, оскільки право позивача ґрунтується на належності йому векселя як законному держателю. Позивач вказує, що індосаментний ряд є безперервним, а останній індосамент є бланковим, що підтверджує його право власності на векселі.
Крім того, позивач зазначає, що відсутність у відповідача оригіналу векселя або посилання на обставини передачі векселя іншим особам не впливають на обов`язок відповідача здійснити платіж, оскільки вексельне зобов`язання є безумовним.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» подало пояснення в якому зазначило, що Приватне підприємство «Органік зерно млин» є правонаступником «Галич Спецбуд» і у 2009 році ПП «Галич Спецбуд» у межах господарської діяльності придбало у ТОВ «Алланта» чотири прості векселі ТОВ «Сільгоспдравниця», згідно з Договором №175-09-Б від 02.11.2009, а саме серії АА № 1102301 номінальною вартістю 500 000,00 грн; серії АА №1102302 номінальною вартістю 600 000 грн, серії АА № 1102303 номінальною вартістю 700 000,00 грн, серії АА № 11002304 номінальною вартістю 829 416,00 грн, загальною вартістю 2 629 416,00 грн. 
Строк пред`явлення отриманих векселів ТОВ «Сільгоспздравниця» закінчився 27.10.2017. З огляду на те, що ці векселі не були пред`явлені до сплати у встановленому законом строк, вони втратили свою силу та вважаються анульованими. 
Вказані операції (анулювання векселів) були належним чином відображені у фінансовій звітності підприємства за 2019 рік, оскільки у вказаний період підприємство перебувало у стані фактичної відсутності активної діяльності, звітність подавалася у спрощеній формі, що не спростовує факту проведення господарської операції та її відображення в облікових регістрах. 
ТОВ «Органік зерно млин» зазначає, що жодних зобов`язань за вказаними векселями 2009 року станом на сьогоднішній день не існує, оскільки вони були анульовані в установленому порядку у зв`язку з закінченням строків їх пред`явлення. 
У судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позов підтримує з підстав та мотивів зазначених у ньому. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити повністю в задоволені позовних вимог з підстав та мотивів зазначених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у поясненнях. 
При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі. 
Ухвалою суду витребувано докази.
Ухвалою суду закрити підготовче провадження.
Ухвалою суду залучено третю особу. 
Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 
Суд, встановив, що 27.10.2009 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця» було видано прості векселі серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304 із строком платежу за пред`явленням, але не раніше 2016 року, на загальну суму 2 629 416,00 грн грн.
21.10.2009 між ТОВ «Алланта» та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 500 000,00 грн. 
20.11.2009 між ТОВ «Алланта» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Договору позики від 21.10.2009, за якою сторони погодили зміну форми розрахунків за договором позики від 21.10.2009, а саме – позичальник в якості повного розрахунку передає позикодавцю три простих векселі, оцінені сторонами з дисконтом в сумі позики за договором позики від 21.10.2009, тобто в 500 000,00 грн, а саме: прості векселі серії АА № 1102301, № 1102303, № 11002304, емітент ТОВ «Сільгоспздравниця», дата складання 27.10.2009, дата погашення за пред`явленням, але не раніше 27.10.2016 року, на загальну суму 2 029 416,00 грн, що підтверджується актом приймання – передачі векселів до Додаткової угоди від 20.11.2009 та Договору позики від 21.10.2009.
15.08.2024 року позивач, як векселедержатель, пред`явив зазначені векселі відповідачу до платежу, про що сторонами було підписано акт пред`явлення векселів до платежу, відповідно до якого строк для здійснення оплати становив 7 календарних днів з моменту пред`явлення. У випадку невиконання Векселедавцем своїх зобов`язань щодо оплати за векселі. Векселедавець зобов`язується окрім розрахунку виплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного розрахунку. 
20.08.2024 між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким заборгованість ТОВ «Сільгоспздравниця» перед позивачем становила 2 029 416,00 грн.
Оскільки оплата за пред`явленими векселями відповідачем здійснена не була, позивач 30.08.2024 року направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яку відповідач отримав 02.09.2024 року.
Також, 02.11.2009 між Приватним підприємством «Галич Спецбуд» (клієнта торговця цінними паперами) та ТОВ «Алланта (контрагента торговця цінними паперами), за участю посередника ТОВ «Трансфер-Бутик» (торговця цінними паперами), укладено договір №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів на виконання Разового представницького замовлення №030/02-09-Б від 02.11.2009, Приватне підприємство «Галич Спецбуд» придбав прості векселі серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304, векселедавець ТОВ «Сільгоспздравниця», дата складання 27.10.2009, дата погашення за пред`явленням, але не раніше 27/10/2016 року, на загальну суму 2 629 416,00 грн, що підтверджується актом №1 приймання-передачі цінних паперів до Договору №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів від 02.11.2009, додаткова угода №1 до Договору №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів від 02.11.2009.
Суд зазначає, що ТОВ «Алланта» припинило діяльність, у зв`язку з ліквідацією. 
Приватне підприємство «Органік зерно млин» є правонаступником «Галич Спецбуд» і повідомило суду, що жодних зобов`язань за вказаними векселями 2009 року станом на сьогоднішній день не існує, оскільки вони були анульовані в установленому порядку у зв`язку з закінченням строків їх пред`явлення. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за простими векселями 2 029 416,00 грн – суму основного боргу, інфляційні втрати – 309 716,03 грн, 3% річних – 78 833,67 грн та пеню 742 766, 26 грн. 
Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 3 160 731,96 грн та понесені судові витрати.
Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. 
Відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07 червня 1930 року), а також законами України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ «Про обіг векселів
в Україні», від 23 лютого 2006 року № 3480-ІV «Про цінні папери та фондовий ринок», від 06 липня 1999 року № 826-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», від 06 липня 1999 року № 827-ХІV «Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», від 06 липня 1999 року № 828-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів».
Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу у разі неплатежу (статті 43-50, 52-54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59-63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).
До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).
До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30-32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.
Згідно з частиною першою статті 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.
Частиною першою статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.
Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.
Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).
Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.
Відповідно до статті 194 ЦК України (в редакції, чинній на момент видачі Векселя та виникнення спірних правовідносин) цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов`язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08 червня 2007 року № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» (далі - Постанова № 5) вказано, що відповідно до абзацу першого статті 11 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, у тому числі виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Вчинений на векселі, що не має обмежень на його передачу за індосаментом, або на приєднаному до нього аркуші (алонжі) напис про передачу прав на вексель іншій особі повинен розглядатися як індосамент, якщо з його змісту не випливає, що особа, яка вчинила такий напис, має намір передати права в загальноцивільному порядку (у порядку відступлення права вимоги). Усі положення про індосамент поширюються і на простий вексель.
В абзацах 1-3, 7 пункту 7 Постанови № 5 зазначено, що згідно зі статтями 16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим. При цьому закреслені індосаменти вважаються ненаписаними.
З огляду на викладене суди під час розгляду вимог осіб, у яких знаходиться вексель, мають перевіряти, чи є позивач останнім набувачем прав за векселем по безперервному ряді індосаментів. Ряд вексельних індосаментів має бути послідовним, тобто кожний попередній індосат є наступним індосантом. Місце розташування передавальних написів на векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі) і дати їх вчинення (якщо вони є) при визначенні безперервності індосаментів до уваги не беруться.
За наявності на векселі в ряді послідовних індосаментів одного або кількох закреслених індосаментів законним векселедержателем є особа, на ім`я якої вчинено останній перед закресленим індосамент. Як законний векселедержатель така особа має право індосувати вексель у загальному порядку, при цьому закреслений індосамент до уваги не береться.
Законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного - обов`язок особи, якій пред`явлено вимогу за векселем.
Суд зазначає, що вексель є борговим документом, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання, зокрема векселедавця.
Вексельні правочини (зокрема щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються за пріоритетом нормами спеціального вексельного законодавства, однак, також і загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов`язання (статті 202-211, 215-236, 509-609 ЦК України. 
Тому до вексельних правочинів загальні норми ЦК України застосовуються з урахуванням правової природи та відповідних особливостей вчинення таких правочинів, а також за відсутності відповідних спеціальних норм у вексельному законодавстві.

У цих висновках Суд звертається до висновків Верховного Суду, сформульованих в постанові від 11.04.2018 у справі N 904/10246/14.
Із матеріалів справи відомо, що векселі серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304 із строком платежу за пред`явленням, але не раніше 2016 року, на загальну суму 2 629 416,00 грн грн. складені 27.10.2009 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», яке має виплатити ТОВ «Алланта».
Суд зазначає, що надані позивачем оригінали векселів наявні усі реквізити і в них відсутні дефекти форми. 
Вказані векселі у відповідності до статті 33, 34 Уніфікованого закону, повинні бути пред`явленні до платежу не пізніше 27 жовтня 2017 року, а тому строки пред`явлення векселів до платежу прострочені, і в силу ст. 53 Уніфікованого закону, держатель втрачає свої права регресу проти індосантів, проти трасанта і проти інших зобов`язаних осіб, за винятком акцептанта, в даному випадку векселедавця. 
Враховуючи вимоги статті 70 Уніфікованого закону, позовні вимоги до векселедавця, які випливають із спірних векселів, погашаються із закінченням трьох років, які слід обчислювати з 27 жовтня 2017 року. 
Щодо посилань позивача, що він є законним держателем векселів серії АА № 1102301, № 1102303, № 11002304, суд не погоджується, оскільки векселі серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304 із строком платежу за пред`явленням, але не раніше 2016 року, на загальну суму 2 629 416,00 грн складені 27.10.2009 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», і законним держателем станом на 27.10.2009 року було ТОВ «Алланта».
02.11.2009 ТОВ «Алланта» продало Приватному підприємству «Галич Спецбуд», за участю посередника ТОВ «Трансфер-Бутик» на підставі договору №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів на виконання Разового представницького замовлення №030/02-09-Б від 02.11.2009, акту №1 приймання-передачі цінних паперів до Договору №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів від 02.11.2009, додаткової угоди №1 до Договору №175-09-Б купівлі-продажу цінних паперів від 02.11.2009.
Отже, з 02.11.2009 законним держателем та власником векселів серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304, є Приватне підприємство «Галич Спецбуд», правонаступником якого є Приватне підприємство «Органік зерно млин».
Приватне підприємство «Органік зерно млин» повідомило суду, що вони не пред`являли векселі до виконання і вказані векселі були ними анульовані у зв`язку із закінченням строків їх пред`явлення. 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з 02.11.2009 законним держателем та власником векселів серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304 являється Приватне підприємство «Галич Спецбуд», правонаступником Приватне підприємство «Органік зерно млин», а тому ТОВ «Алланта» не була законним держателем та власником і не було права їх 20.11.2009 передавати у власність позивача ОСОБА_1 на підставі акту приймання – передачі векселів до Додаткової угоди від 20.11.2009 та Договору позики від 21.10.2009. 
Також суд зазначає, що позивачем не було доведено суду, що Приватним підприємством «Галич Спецбуд» було продано ТОВ «Алланта» у встановленому законом порядку векселів серії АА № 1102301, №1102302, № 1102303, № 11002304, а тому суд вважає, що позивач не довів, що він є останнім набувачем прав за векселем по безперервному ряді індосаментів.
Враховуючи, що позивач не є законним держателем векселів серії АА № 1102301, № 1102303, № 11002304 у нього відсутнє право на стягнення грошових коштів за простими векселями в розмірі 2 029 416,000 грн. 
Також позивач в тому числі просив суд стягнути з відповідача пеню, визначеному в акті пред`явлення векселів від 15.08.2024 у розмірі 742 766,26 грн, втрати від інфляції в розмірі 309 716,00 грн, три проценти річних від проспореної суми в розмірі 78 833,03 грн. 
Згідно з положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У частинах першій та третій статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
Відповідно до п. 4 акту пред`явлення векселів від 15.08.2024 у випадку невиконання векселедавцем своїх зобов`язань щодо оплати за векселі, Векселедавець зобов`язується окрім розрахунку виплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного розрахунку.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. 
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що у позивача відсутнє право на стягнення пені на підставі акту пред`явлення векселів від 15.08.2024, втрати від інфляції, три проценти річних від проспореної суми, оскільки позивач не є законним держателем векселів серії АА № 1102301, № 1102303, № 11002304 і у нього відсутнє право на стягнення грошових коштів за простими векселями в розмірі 2 029 416,000 грн., а тому враховуючи вказані вимоги похідними, також відсутні підстави для їх задоволення. 
Щодо інших доводів позивача у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд звертає увагу на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» про стягнення коштів за простими векселями.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. 
Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, 

УХВАЛИВ: 

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Органік зерно млин» про стягнення коштів за простими векселями.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ; 
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільгоспздравниця», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 35219244, місцезнаходження вул. Торговиця, 11 м. Тернопіль.
Третя особа Приватне підприємство «Органік зерно млин», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 33455965, місцезнаходження вул. Довженка, 44, місто Житомир.
Повний текст рішення суду складено та підписано 01 червня 2026 року. 
Головуючий суддя    	О. М. Вийванко