Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року м. Миколаїв

справа №490/2801/25
провадження №22-з/812/69/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року, ухвалене за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс» або Товариство) звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №10002468913 від 19 жовтня 2020 року у розмірі 23 907,19 грн, з яких 6757,50 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 149,69 грн заборгованість за відсотками, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 20 березня 2026 року, позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №10002468913 від 19 жовтня 2020 року у розмірі 20 436, 55 грн, з яких 6757,50 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 13 679,05 грн сума заборгованості за відсотками, а також судовий збір у розмірі 2070,56 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
ТОВ «Діджи Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому було наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
У відзиві Товариство вказувало, що понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становлять 4000 грн. Докази їх понесення будуть надані у строк та в порядку, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року – без змін.
29 травня 2026 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» подало до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.
На підтвердження надання такої допомоги позивачем подано такі докази: договір №42649746-АБ про надання правової допомоги від 05 січня 2026 року, укладений між Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», в особі керуючого Міньковської Анастасії Володимирівни, та ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка Михайла Едуардовича; додаткову угоду до нього, детальний опис робіт (наданих послуг), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 29 травня 2026 року, відповідно до яких загальна вартість наданої правничої допомоги в суді апеляційної інстанції становить 4000,00 грн (500 грн – аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, 500 грн – правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», 3000 грн – складання відзиву на апеляційну скаргу у цивільній справі № 490/2801/25). 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що заява ТОВ «Діджи Фінанс», підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частина 8 статті 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Стаття 133 ЦПК України регламентує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зміст судового рішення суду апеляційної інстанції свідчить, що судом не вирішувалося питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, бо представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що докази їх понесення будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Протягом п`яти днів такі докази були подані, а тому вказане потребує ухвалення додаткового судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року – без змін.
Із поданих позивачем доказів випливає, що ТОВ «Діджи Фінанс» надавалася правнича допомога у суді апеляційної інстанції на суму 4000,00 грн.
Відповідач надіслав суду заперечення щодо співмірності цих витрат складності справи та виконаним послугам.
Аналізуючи відзив на апеляційну скаргу, складений представником позивача, на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для його складання, обсяг виконаних робіт згідно з актом про підтвердження факту надання правничої допомоги, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.
Враховуючи, що постановою суду апеляційної інстанції від 27 травня 2026 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги Склярова Д. В., колегія суддів погоджується, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнення їх з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» у сумі 2000,00 грн. 
Цей розмір витрат колегія суддів вважає співмірним із складністю справи та виконаними Адвокатськимо бюро «Анастасії Міньковської» роботами (наданими послугами), часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом бюро послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст.270, 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2000,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повна постанова складена 17 червня 2026 року.