УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 754/10375/25
провадження № 2/361/3462/25
09.06.2026
РІШЕННЯ
Іменем України 

09 червня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря 	Гриценко А.М., 	

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - 
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача
У червні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06 липня 2022 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 91 000 гривень. Відповідач зобов`язався повернути кошти у термін 9 місяців з часу підписання договору, рівними частинами по 10 000 гривень кожного місяця. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконав. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 91 000 гривень, три відсотки річних за період у розмірі 6 058,36 гривень, інфляційні втрати у розмірі 18 776,25 гривень, а також судові витрати.
Заперечення відповідача 
27 травня 2026 року від представника   ОСОБА_2 – адвоката Вєдєрнікової О.С. надійшли пояснення відповідача, в яких адвокат просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що відповідач заперечує факт укладення 06.07.2022 року договору позики з позивачем, вчинений без дійсного волевиявлення на настання правових наслідків такого правочину. Так, 10.08.2021 позивач придбав у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером 3221480401:01:007:0220 площею 0,0617 га, розташовану під зазначеним будинком. Протягом серпня-листопада 2021 року ОСОБА_1 проводив ремонтно-оздоблювальні роботи у зазначеному будинку, у тoму числі ремонт та впорядкування даху, зокрема, на площину даху наносилось поліуретанове гідроізоляційне покриття. Договір підряду між ними не укладався. ОСОБА_1 оплатив ОСОБА_2 виконані ним ремонтні (впоряджувальні) роботи. За період листопад-грудень 2021 року позивач сплатив відповідачу 14 600,00 гривень за надані послуги. На початку березня 2022 року ОСОБА_1 повідомив, що дах, ремонт якого проводив ОСОБА_2 , протікає через таїння снігу. Відповідач погодився здійснити безоплатно гарантійний ремонт, який було проведено до кінця квітня 2022 року. У квітні 2022 року для закупівлі витратних матеріалів ОСОБА_1 переказав ОСОБА_2 суму в розмірі 8 216,00 грн. на придбання витратних матеріалів та палива. У травні 2022 року ОСОБА_2 мобілізувався до складу ЗСУ та перебував на військовій службі в період з 23.05.2022 по 13.08.2024. Наприкінці травня - початку червня 2022 року ОСОБА_1 в телефонному режимі знову висунув вимогу ОСОБА_2 виконати гарантійний ремонт даху, оскільки той знову почав протікати. Відповідач, цінуючи свою репутацію, намагаючись запевнити позивача у своїй порядності, але не маючи права залишити військову частину без дозволу командира та з огляду на воєнний стан, не маючи на меті отримувати будь-які грошові кошти від ОСОБА_1 в якості займу, погодився підписати так звану письмову гарантію, зокрема договір позики, виключно для запевнення позивача у своїй порядності. ОСОБА_2 не отримував за цим договором позики грошові кошти. Відповідач наголошує на тому, що дійсна правова природа «договору позики від 06.07.2022» це гарантійні зобов`язання підрядника в межах договору підряду. 
Заяви, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Гринчак О.І. від 02 липня 2025 року матеріали справ передано за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача   ОСОБА_2 – адвокат Вєдєрнікова О.С. у задоволенні позову просила відмовити.
Обставини справи, що встановлені судом
Згідно договору позики від 06.07.2022, ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , уклали такий договір, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 91 000 гривень. Позичальник зобов`язався повернути таку ж суму коштів позикодавцеві у термін 9 місяців з часу підписання договору, рівними частинами по 10 000 кожного місяця.
На спростування заявлених позивачем вимог відповідачем до матеріалів справи долучені Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.04.2026, Виписку по карті від 17.04.2026, Довідку ВЧ НОМЕР_3 від 30.03.2026 № 271, протокол опитування ОСОБА_2 (в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») від 22.04.2026.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18.
Судом встановлено, що 06 липня 2022 року між   ОСОБА_2 та   ОСОБА_1 , укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 91 000 гривень та зобов`язався повернути таку ж суму коштів позикодавцеві у термін 9 місяців з часу підписання договору, рівними частинами по 10 000 кожного місяця.
Відповідач не оспорює того, що склав та підписав даний правочин.
Свої заперечення відповідач мотивує тим, що між сторонами насправді не укладався договір, а відповідач написав гарантійні зобов`язання як підрядник в межах усного договору підряду щодо усунення недоліків ремонту даху житлового будинку позивача. Зазначав, що договір вчинений без дійсного волевиявлення й настання відповідних правових наслідків правочину та без фактичного передання коштів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з цим, відповідачем до суду не надано доказів, зокрема, укладення договору підряду, акту виконаних робіт, показів свідків, чи інших переконливих доказів того, що за своєю дійсною правовою природою договір позики від 06.07.2022 не є позикою, а є фіктивним договором, що не спрямований на настання реальних правових наслідків, чи те, що грошові кошти за договором позики не передавалися.
Відповідач особисто склав договір позики від 06.07.2022, підписав його, договір місить реєстраційні номери облікових карток платників податків сторін, відповідач зобов`язався повертати суму позики щомісячно, однак дій, спрямованих на погашення боргу, не вчинив та доказів цьому до суду не надав.
Описка у написанні прізвища відповідача не є беззаперечною підставою недійсності договору. Крім того, відповідач не заперечує, що склав та підписав такий правочин особисто.
Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку, що укладення між позивачем та ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_1 , договору позики, відбулося.
Доказів на підтвердження повернення ОСОБА_2 всієї суми боргу за вищевказаним договором, суду не надано і судом не встановлено.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення суми боргу у розмірі 91 000 гривень ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. 
Щодо стягнення трьох відсотків
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути також три відсотки річних за період з 07.04.2023 по 25.06.2025 у розмірі 6 058,36 гривень, а також інфляційні втрати за період з 07.04.2023 по 25.06.2025 у розмірі 18 776,25 гривень.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 361/7939/15-ц, а також правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації за користування утримуваними боржником грошовими коштами.
У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, під час дії воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року та протягом 30 днів після його скасування, нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат (стаття 625 ЦК України) за договорами позики чи кредиту заборонено. Це передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для захисту позичальників.
Отже, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат після 24 лютого 2022 року є незаконним, незалежно від дати виникнення прострочення зобов`язання.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з їх безпідставністю, задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  суми боргу за договором позики від 06 липня 2022 року у розмірі 91 000 гривень.
Щодо судових витрат.
Відповідно до квитанції від 25.06.2025, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 950 гривень 80 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, - 
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06 липня 2022 року у розмірі 91 000 (дев`яносто одна тисяча) гривень, а також судовий збір у розмірі 950 (дев`ятсот п`ятдесят) гривень 80 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН