ЄУН: 336/1500/26
Провадження №: 2/336/2129/2026 
09.06.26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

09 червня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Єменджи Є.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу ЄУН 336/1500/26 (провадження №: 2/336/2129/2026) за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`єнко Вікторія Юріївна, до Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
17 лютого 2026 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданими виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 06 жовтня 2025 року за № 87, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: 1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період реєстрації - з 18.06.2019 по теперішній час; 2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , період реєстрації - з 10.01.1996 по теперішній час; 3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , період реєстрації - з 18.06.2019 по теперішній час, 4) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , період реєстрації - з 05.03.2008 по теперішній час; 5) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , період реєстрації - з 15.02.2019 по теперішній час.
Виконавчим комітетом Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха 30 грудня 1985 року був виданий ордер ОСОБА_2 , сім`я якого складається з чотирьох осіб на право заселення трикімнатної окремої квартири АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха 30 грудня 1985 року № 72. Зазначений ордер містить печатку виконкому Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха та підпис голови виконкому В.Я. Харченко. Зазначений ордер містить інформацію про те, що він є єдиним документом, який дає право на заняття вказаної жилої площі. Також в ордері зазначений склад сім`ї ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , дружина; ОСОБА_4 , син, ОСОБА_6 , донька.
Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 1707 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.01.2026, повідомлено ОСОБА_1 про те, що її заяву (повідомлення) такого змісту: «22.01.2026 о 20:18 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.01.2026 о 20:17 за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок ворожого обстрілу були зруйновані квартири АДРЕСА_4 (власниця ОСОБА_7 ) та 27 (власник ОСОБА_2 ), заявниця зверталась до ШМД через шоковий стан, поранень не отримала, потерпілою себе не вважає. Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , тел.: НОМЕР_1 », зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за № 1707 від 22.01.2026.
Згідно з довідкою Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 27.01.2026 № 01-70/19, Комишуваська селищна рада повідомляє, що на її балансі станом на 27 січня 2026 року обліковується: житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 , з інвентарним номером 101320003. Первісна вартість 5013461,51 грн., знос 4665747,80 грн., балансова вартість 347713,71 грн. Довідка видана ОСОБА_2 за місцем вимоги.
Згідно з довідкою Комишуваської селищної ради Запорізького району, Запорізької області від 03.02.2026 № 01-70/26, Комишуваська селищна рада (як орган приватизації) повідомляє щодо відсутності інформації стосовно участі у приватизації житла гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за період: з 01.01.1992 року по 03.02.2026 роки, за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 10.10.2025 № 01-23/287/775 повідомлено позивача про наступне: «На Ваше звернення до Комишуваської селищної ради від 07.10.2025, питання щодо надання відомостей з архіву щодо ордеру на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Комишуваська селищна рада повідомляє наступне.
В архіві Комишуваської селищної ради відсутнє рішення щодо видачі ордера на квартиру, який виданий Виконавчим комітетом Комишуваської Ради народних депутатів від 30 грудня 1985 року, ОСОБА_2 ».
Листом Державного архіву Запорізької області від 31.10.2025 № 055-07/Л-2789 повідомлено позивача про те, що «в протоколах засідань виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області за 1985 рік рішення про надання ордеру на право вселення в квартиру гр. ОСОБА_8 з родиною в смт. Комишуваха відсутнє.
Одночасно повідомляємо, що в 1985 році було проведено 12 засідань виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області (останній протокол від 10 грудня 1985 року № 12, кількість прийнятих рішень - 71).
Рішення виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 30 грудня 1985 року N 72 у документах відсутнє».
Листом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 12.12.2025 № 01-23/375/914 повідомлено позивача про наступне: «На Ваше звернення стосовно передачі в приватну власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Комишуваська селищна рада повідомлю наступне.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), подає до органів приватизації такі документи: [...]
- копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку [...]
Ваша заява з комплектом доданих до неї документів була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради від 12.12.2025.
Під час розгляду наданих до заяви документів, комісія встановила, що в ордері на жиле приміщення не вказано назву вулиці та номер будинка, де розміщена квартира, на яку видано ордер.
Разом з тим, комісія встановила, що в листі з Державного архіву Запорізької області від 31.10.2025 № 05-07/Л-2789, зазначено про відсутність рішення виконкому Комишуваської Ради народних депутатів від 30.12.1985 № 72, згідно з яким виданий ордер на жиле приміщення. Також в листі зазначено, що останній протокол виконкому датований 10 грудня 1985 року.
Враховуючи вищевикладене, громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради, згідно з протокольним рішенням від 12.12.2025, Вам було відмовлено у зв`язку з відсутністю повної інформації необхідної для проведення процедури приватизації».
Таким чином, досудове врегулювання спору не дало бажаного результату, інформацію, яка повинна зберігатися у відповідача та яка забезпечує облік комунального житлового фонду не наявна у відповідача, відповідач не виселяє позивача з займаного житлового приміщення та не зазначає про те, що він там проживає незаконно, а тому позивач вважає відмову відповідача у здійсненні приватизації незаконною та такою, що порушує право позивача на житло.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.
19 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
24 лютого 2026 року до суду від представника позивача на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 336/1500/26. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, третім особам право на подання пояснень по суті спору.
Будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.
21 квітня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 травня 2026 року о 08 годині 30 хвилин.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги.
Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Треті особи надали письмові пояснення, в яких підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представник Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання 20 травня 2026 року о 08-30 год. та 09 червня 2026 року о 09-00 год. не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Заяв по суті справи від представника відповідача не надходило.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті.
Виконавчим комітетом Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха 30 грудня 1985 року був виданий ордер ОСОБА_2 , сім`я якого складається з чотирьох осіб на право заселення трикімнатної окремої квартири АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха 30 грудня 1985 року № 72. Зазначений ордер містить печатку виконкому Комишуваської Ради народних депутатів смт. Комишуваха та підпис голови виконкому В.Я. Харченко. Зазначений ордер містить інформацію про те, що він є єдиним документом, який дає право на заняття вказаної жилої площі. Також в ордері зазначений склад сім`ї ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , дружина; ОСОБА_4 , син, ОСОБА_6 , донька.
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданими виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 06 жовтня 2025 року за № 87, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: 1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період реєстрації - з 18.06.2019 по теперішній час; 2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , період реєстрації - з 10.01.1996 по теперішній час; 3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , період реєстрації - з 18.06.2019 по теперішній час, 4) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , період реєстрації - з 05.03.2008 по теперішній час; 5) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , період реєстрації - з 15.02.2019 по теперішній час.
Позивач ОСОБА_1 у вищезазначеній квартирі постійно проживає з 05.03.2008 року. У зв`язку зі збройною агресією рф, враховуючи, що селище Комишуваха перебуває під постійними обстрілами, ОСОБА_1 вимушена була покинути місце постійного проживання, наразі є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 1707 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.01.2026, повідомлено ОСОБА_1 про те, що її заяву (повідомлення) такого змісту: «22.01.2026 о 20:18 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.01.2026 о 20:17 за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок ворожого обстрілу були зруйновані квартири АДРЕСА_4 (власниця ОСОБА_7 ) та 27 (власник ОСОБА_2 ), заявниця зверталась до ШМД через шоковий стан, поранень не отримала, потерпілою себе не вважає. Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , тел.: НОМЕР_1 », зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за № 1707 від 22.01.2026.
Згідно з довідкою Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 27.01.2026 № 01-70/19, Комишуваська селищна рада повідомляє, що на її балансі станом на 27 січня 2026 року обліковується: житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 , з інвентарним номером 101320003. Первісна вартість 5013461,51 грн., знос 4665747,80 грн., балансова вартість 347713,71 грн. Довідка видана ОСОБА_2 за місцем вимоги.
Згідно з довідкою Комишуваської селищної ради Запорізького району, Запорізької області від 03.02.2026 № 01-70/26, Комишуваська селищна рада (як орган приватизації) повідомляє щодо відсутності інформації стосовно участі у приватизації житла гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за період: з 01.01.1992 року по 03.02.2026 роки, за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 10.10.2025 № 01-23/287/775 повідомлено позивача про наступне: «На Ваше звернення до Комишуваської селищної ради від 07.10.2025, питання щодо надання відомостей з архіву щодо ордеру на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Комишуваська селищна рада повідомляє наступне.
В архіві Комишуваської селищної ради відсутнє рішення щодо видачі ордера на квартиру, який виданий Виконавчим комітетом Комишуваської Ради народних депутатів від 30 грудня 1985 року, ОСОБА_2 ».
Листом Державного архіву Запорізької області від 31.10.2025 № 055-07/Л-2789 повідомлено позивача про те, що «в протоколах засідань виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області за 1985 рік рішення про надання ордеру на право вселення в квартиру гр. ОСОБА_8 з родиною в смт. Комишуваха відсутнє.
Одночасно повідомляємо, що в 1985 році було проведено 12 засідань виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області (останній протокол від 10 грудня 1985 року № 12, кількість прийнятих рішень - 71).
Рішення виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 30 грудня 1985 року N 72 у документах відсутнє».
Листом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 12.12.2025 № 01-23/375/914 повідомлено позивача про наступне: «На Ваше звернення стосовно передачі в приватну власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Комишуваська селищна рада повідомлю наступне.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), подає до органів приватизації такі документи, зокрема копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.
Ваша заява з комплектом доданих до неї документів була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради від 12.12.2025.
Під час розгляду наданих до заяви документів, комісія встановила, що в ордері на жиле приміщення не вказано назву вулиці та номер будинка, де розміщена квартира, на яку видано ордер.
Разом з тим, комісія встановила, що в листі з Державного архіву Запорізької області від 31.10.2025 № 05-07/Л-2789, зазначено про відсутність рішення виконкому Комишуваської Ради народних депутатів від 30.12.1985 № 72, згідно з яким виданий ордер на жиле приміщення. Також в листі зазначено, що останній протокол виконкому датований 10 грудня 1985 року.
Враховуючи вищевикладене, громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради, згідно з протокольним рішенням від 12.12.2025, Вам було відмовлено у зв`язку з відсутністю повної інформації необхідної для проведення процедури приватизації».
Позивач для реалізації свого права на приватизацію як особа, що має право користування квартирою, звернувся до органу приватизації із заявою про приватизацію квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», але листом відповідача від 12.12.2025 р. за № 01-23/375/914 було відмовлено у приватизації житла у зв`язку з тим, що до заяви про приватизацію житла не було додано ордер про надання житлової площі.
Відмовляючи позивачу у приватизації житла, відповідач послався на положення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. №396, в якому наведений повний перелік документів, які надаються громадянами для приватизації. Одним з необхідних документів є ордер про надання житлової площі.
Громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради, згідно з протокольним рішенням від 12.12.2025, позивачу було відмовлено у приватизації квартири.
Відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , чинить останньому перешкоду у реалізації його права на приватизацію вказаного житлового приміщення.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до положень частини 1-4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».
Згідно з пунктом одинадцятим статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
Відповідно до пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.
Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Відповідно до пункту третього статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно з пунктом десятим статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.
Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За приписами статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Правовідносини пов`язані з ордерами на житло регламентувалися «Положенням про порядок розподілу житлової площі в Українській РСР», яке було затверджене постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 5 жовтня 1966 року N 755 /ЗП УРСР 1966 р. N 10, ст. 102; N 12, ст. 123; 1973 р. N 6, ст. 42.
Вказаний порядок втратив чинність 01 січня 1975 року згідно постанови Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 20 грудня 1974 року N 562.
Згідно п. 27 цього Положення, документом, що дає право на вселення в житлове приміщення є ордер, виданий виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Підставою для вселення у житлове приміщення, надане адміністрацією та фабзавместкомом в порядку, передбаченому другим абзацом пункту 15 цього Положення є ордер виданий підприємством.
Ордер дійсний на протязі 10 днів.
Відповідно до п.30 цього Положення, особа, що отримала ордер, при вселенні здає його в будинкоуправління чи, відповідно, в інший житлово-комунальний орган.
Аналогічні норми містилися і в нормативних актах, які видавалися на заміну зазначеній постанові.
В Положенні про порядок надання жилої площі в Українській РСР, яке було затверджене постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 20 грудня 1974 р. N 562.
Вказаний порядок втратив чинність 1 січня 1985 року згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року N 470.
Згідно з п. 38 Положення від 20 грудня 1974 р. N 562, єдиним документом, що дає право на вселення в жиле приміщення, незалежно від належності будинку, є ордер, виданий виконкомом районної, міської Ради депутатів трудящих /додаток N 6/.
Ордер може бути виданий лише на фактично вільне жиле приміщення.
Ордер дійсний протягом десяти днів.
Відповідно до п. 41 Положення від 20 грудня 1974 р. N 562 особа, яка одержала ордер, при заселенні здає його в житлово-експлуатаційну контору або, відповідно, в іншу житлово-експлуатаційну організацію.
Аналогічні норми містяться і у чинних нині Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.
Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (10 днів), який лише дає право на вселення у квартиру та який наймач зобов`язаний був здати після вселення.
Відтак, позивач не має можливості реалізувати своє законне право на приватизацію житла, чим порушується його права на безоплатне одержання у власність квартири, в якій він проживає.
Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
При цьому пунктом 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видачу ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
За змістом статті 58 ЖК, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.
Відповідно до пункту 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.
Ні цей, ні інші закони України не містять нових підстав для відмови у приватизації квартири, а тому зазначений вище перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до пункту 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення № 396, для здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подається: повний перелік документів, які надаються громадянами для приватизації. Одним з необхідних документів є ордер про надання житлової площі.
Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у нього виникли перешкоди у реалізації свого права на приватизацію житла.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до пункту другого статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Відповідно до пункту 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 статті 2 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься.
Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію, а тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом.
Крім того, відповідно до статті 65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Суд встановив, що позивач вселений у квартиру на законних підставах, незаконність його проживання ніким не спростована та не заперечується, а відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від нього обставинам.
Відповідно до статті 59 ЖК України, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.
Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням того, що сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що ордер дійсний лише протягом обмеженого періоду.
З моменту реєстрації позивача в спірній квартирі його право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідач не звертався.
Відповідно до наданих стороною позивача доказів, позивач зареєстрований та постійно проживає в квартирі з 2008 року, отже на законних підставах користується житлом. Заборгованість по житлово-комунальним послугам у позивача відсутня.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації не змінювала.
Вона на законних підставах користується житлом.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме – від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Згідно з положеннями пункту 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має права на приватизацію згідно з положенням 18 Положення № 396, оскільки не надано ордеру, є безпідставним.
Таким чином, дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку.
Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію.
Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту – зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19), від 26 грудня 2024 року у справі № 466/10214/21 (провадження № 61-17045св23) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
Суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). У цій справі було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири.
Тобто, судова практика передбачає такі способи захисту, які зводяться до визнання безпідставною відмови органу приватизації і зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла.
За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у спосіб визнання протиправною відмови (у формі листа-відповіді) відповідача у приватизації квартири на підставі не надання ордеру на жиле приміщення та зобов`язання відповідача провести дії по приватизації квартири позивачем у відповідності п. 18 Наказу МЖКГ України від 16.12.2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордеру на жиле приміщення та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Що стосується позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири, то суд виходить з наступного.
З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.
Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.
Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі N 200/18858/16-ц (провадження N 14-165цс18).
Позовні вимоги про визнання права на приватизацію квартири не є належним способом захисту прав позивача, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до ст.ст. 15,16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Оскільки листом від 12.12.2025 року відповідачем було відмовлено позивачу у реалізації його права на приватизацію, даний спір вирішується в порядку цивільного судочинства.

Щодо судових витрат
Позивач сплатив судовий збір, що підтверджується відповідною квитанцією.
Оскільки, позивачем не заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 2, 4, 7, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 258-259, 263-265, 268, 280-284,289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`єнко Вікторія Юріївна, до Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області провести дії по приватизації квартири АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_1 , за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідач: Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області, код ЄДРПОУ 24912390, місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, смт. Комишуваха, вул. Богдана Хмельницького, буд. 49.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Дата складання повного судового рішення 09 червня 2026 року.

Суддя: