Справа № 165/284/26
Провадження № 2/156/270/26
Рядок статзвіту № 38

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
06 травня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Малюшевської І.Є.,
за участю секретаря судового засідання Киці Л.Ф.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду у сел. Іваничі цивільну справу № 165/284/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
І. Зміст спору
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивує тим, що 04.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 424209579 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі кредитного ліміту 8300 грн 00 коп. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 3000 грн 00 коп. (три тисячі грн. нуль коп.) одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 03.06.2023 р. Другий та решта Траншів з Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором. Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту за всіма наданими Траншами, що отримані Позичальником протягом всього строку дії Договору. Надалі відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 6 000,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, у нього утворилась заборгованість перед кредитором у сумі 28 761,78,00 грн, яка складається із: 6 000,00 грн – заборгованості по тілу кредиту та 22 761,78 грн заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом. Позивач зазначає, що на підставі договорів факторингу, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 28 761,78 грн. 
У зв`язку з наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за Кредитним договором № 424209579 в розмірі 28 761,78 грн, судовий збір 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. 

Згідно з відзивом на позовну заяву вимоги позивача викладені у позовній заяві відповідач визнає частково в сумі 6000 грн. Представник відповідача зазначає, що відповідач дійсно подавав заявку про отримання грошових коштів в кредит строком на 30 днів та отримав від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” 04.05.2023 року кошти в сумі 3000 грн. та в подальшому збільшив суму до 6000 грн., даний факт збігається з доданою до позову Заявкою про отримання коштів в кредит від 04.05.2023. Проте, відповідач не погоджувався на умови, які зазначені в договорі кредитної лінії № 424209579 від 04.05.2023 (надалі за текстом – Договір) в електронному вигляді не укладав та не підписував такого договору, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував, а одноразовий ідентифікатор йому не належить. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази укладення договору, зокрема відсутні докази належної ідентифікації відповідача під час реєстрації в інформаційно–телекомунікаційній системі кредитодавця, докази надсилання та отримання одноразового ідентифікатора, лог–файли, технічні дані щодо IP–адреси пристрою, тощо. В матеріалах справи відсутній кваліфікований сертифікат електронної печатки, що унеможливлює здійснення перевірки Кваліфікованої електронної печатки.
Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим первісним кредитором, оскільки такий не містить відсоткової ставки, кількості днів прострочення, порядку нарахування відповідних сум за кожною складовою заборгованості та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору.
Ввідповідно до заявки про отримання коштів в кредит від 04.05.2023, позичальник погодив отриманя коштів строком на 30 днів, даний факт також підтверджується розрахунком заборгованості персісного кредитора та узгоджується з п.7.1. Договору вбачається, що позивач нарахував заборгованість по несплаченим процентам поза строком кредитування. Відповідно заборгованість за період кредитування (30 днів) повинна становити 7623,88 грн; на підтвердження цієї суми у відзиві на позовну заяву представником відповідача наведено розрахунок.
Вимога про нарахування та сплату відсотків (2–3% в день), які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, які перевищують тіло кредиту більше як в 3,5 рази є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Враховуючи той факт, що між відповідачем та первісним кредитором не узгоджувалися умови щодо нарахування процентів, то вимога позивачає про стягнення заборгованості по процентах за договором є безпідставною.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивача у розмірі 7000 грн, представник відповідача зазначає, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, позов підписано та подано директором ТОВ “Фінансова компанія ”Ейс" а не адвокатом, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вважаю що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, в сумі 7000 грн. є завищеним, враховуючи категорію, складність справи, не відповідає критерію об`єктивності та не є співмірною з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Крім того, відповідач у даній справі поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, яку представник просить стягнути з позивача на користь відповідача.
Таким чином, відповідач просить частково задовіольнити позовні вимоги ТОВ “Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6000 гривень, а в решті позовних вимог відмовити; здійснити розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ч.10 ст.141
ЦПК України з врахуванням витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
З відповіді на відзив слідує, що позивач наполягає на тому, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю–ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними.
Щодо використання електронного підпису та факту надання Позивачем оригіналу кредитного договору, то доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR код – матричний код (двовимірний штрих–код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих–коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор – MNV8J3T4 направлено Відповідачу 04.05.2023 о 18:33:03год. на номер мобільного телефону
вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно–телекомунікаційній системі Товариства 04.05.2023 о 18:33:45. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь–який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, Позивач надав беззаперечні докази того, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність Відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам Відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість.
Положення кредитного договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відповідають передбаченим договором, а сам договір був укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності.
Крім того, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог Позивача за кредитним договором.
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором у відзиві на позовну заяву представник позивача наводить свій розрахунок щодо розміру нарахованих відповідачу відсотків, які, як стверджує, нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору.
Уклавши Договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора.
За умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів:1. За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2. За користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. Позивач у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України.
Враховуючи порушення Відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Позивач вважає, що у нього наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).
Щодо співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень, позивач зазначає, що ним долучено акт прийому–передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.
Відповідно до заперечень на відповідь на відзив представник відповідача стверджує, що доданий до позову алгоритм дій відповідача не є належним доказом укладення кредитного договору, оскільки відповідно до даного документа його було посвідчено 16.08.2021 року, тоді як договір кредитної лінії було оформлено 04.05.2023 року, тобто майже через два роки, тому даний алгоритм не може підтверджувати, що відповідач вчинив конкретні дії у 2023 році та є неналежним.
Позивач не надав беззаперечних доказів того, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки QR–код – матричний код (двовимірний штрих–код) ам по собі не підтверджує факт надсилання SMS–повідомлення як належний доказ.
Твердження позивача, що уклавши Договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього, Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора є безпідставним, оскільки позивач не визнає укладення договору № 424209579 від 04.05.2023 року, та позивачем не надано доказів які б підтверджували достовірності, цілісності і незмінюваності кредитного договору в формі електронного документа.
Щодо нарахування відсотків, представник позивача відповіді на відзив посилається на те, що за умовами кредитного договору проценти нараховуються протягом строку кредиту та протягом періоду прострочення кредиту в розумінні ст.625 ЦПК України, проте у позові позивач не просив суд стягнути проценти за період прострочення кредиту, тому нарахування процентів після закінчення строку кредитування є безпідставним. 
Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу позивача, сторона відповідача вказує на те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу, оскільки договору між позивачем та адвокатським бюро “Соломко та партнери” не передбачено обов`язкової оплати позивачем гонорару на користь адвокатського бюро, а надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу є неналежними, і тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.
У додаткових поясненнях позивач наполягає на тому, що відповідач самостійно уклав кредитний договір та був ознайомлений з усіма пунктами кредитного договору. 
У додаткових поясненнях сторона відповідача вказує, що доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 договору, обумовлених правочином коштів, стороною позивача не надано. Підписаний 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2023 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 238 від 04 липня 2023 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на думку представника відповідача, не є належним доказом здійснення господарської операції або факту перерахування коштів, оскільки він є інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку, а не первинним документом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували факт переходу права вилоги за кредитним договором №424209579 укладеного 04.05.2023 від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон плюс”, то у останього не було права вимоги до ОСОБА_1 , і не мало права на подальше його відступлення на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке згодом відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». 
Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивача представник відповідача вказує, що умовами договору між позивачем та адвокатським бюро “Соломко та партнери” не передбачено обов`язкової оплати позивачем гонорару на користь адвокатського бюро. Враховуючи дану норму Договору про надання правничої допомоги, якщо з відповідача не буде стягнуто витрат на правничу допомогу позивача, то у останнього будуть відсутні такі витрати. Тому представник Гіль Ю. П. вважає, що надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу є неналежними доказами понесення позивачем витрат на таку допомогу, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.
ІІ. Процесуальні дії у справі
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 05.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятиденний строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою витребувано в АТ «Універсал Банк» докази у справі.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам. 
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження направлена за адресою зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. 11.03.2026 року конверт з ухвалою суду про відкриття провадження ОСОБА_1 отримав особисто.
Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення.
25.03.2026 представник відповідача Гіль Ю. П. у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, зміст якої викладено у розділі І цього рішення.
26.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зміст якої викладено у розліді І цього рішення.
30.05.2026 від АТ КБ «Приват Банк» надійшли витребвані судом докази. 
01.04.2026 від представника відповідача Гіля Ю. П. клопотання про витребування електронного доказу, у задоволенні якого ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 01.04.2026 відмовлено.
01.04.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, зміст яких викладено у розліді І цього рішення.
01.04.2026 ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Гіля Ю. П. про витребування оригіналу електронного доказу.
02.04.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у яких наполягає на тому, що відповідач самостійно уклав кредитний договір та був ознайомлений з усіма пунктами кредитного договору.
05.05.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, зміст яких викладено у розліді І цього рішення.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов таких висновків.
ІІІ. Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 04.05.2023 відповідач подав до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів в кредит сторокм на 30 днів в сумі 3000 грн із зазначенням загальної інформації, персональних даних, адреси місця проживання, електронної пошти, номера телефону, номера карти (5168-75XX-XXXX-6787) (а.с.25).
04.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та відповідачем укладено Договір Кредитної лінії № 424209579, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 8 300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1 Договору).
Згідно із п. 1.1.3. Дисконтний період кредитування або Дисконтний період – період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші у межах встановленого Кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору.
Відповідно до п. 2.3 Договору Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 3000,00 грн одразу після укладення договору, який мав бути повернутий до 03.06.2023.
Згідно із п. 3.1 Договору Кредитна лінія надавалася строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (Дисконтний період). У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.
Основна сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
– закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору;
– дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п. 9.1.1.7 (п. п. 7.2, 7.2.1, 7.2.2 договору).
Відповідно до п. 7.6 договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 
– у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Кредиту та прострочені; 
– у другу чергу сплачуються сума Кредиту та нараховані проценти за користування Кредитом; 
– у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору).
Відповідно до п. 11.1 Договору, такий набирає чинності з моменту підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом (п. 8.1 Договору), які нараховуються в порядку, передбаченому п. 8.3, 8.3.1, 8.3.2, 8.4 договору.
Протягом Дисконтного періоду кредитування зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином: за період від дати видачі Кредиту до 03.06.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 372,30 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,02 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним; після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п.п. 8.3, 8.3.1, 8.4 договору).
Відповідно до п. 12.4 договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Договір кредитної лінії підписаний однароазовим ідентифікатором відповідача MNV8J3T4, відправленим 04.05.2023 о 18:33:03 та введеним 04.05.2023 о 18:33:43.
Відповідно до укладеної 06.05.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткової угоди до договору № 424209579 від 04.05.2023, сторони дійшли згоди, що з моменту укладення цієї Додаткової угоди, Кредитодавець може ініціювати безготівковий перерахунок нових Траншів за Договором також за реквізитами Платіжної картки Позичальника 4149-49XX-XXXX-6080. Не зважаючи на вказане в п. 1 цієї Додаткової угоди, Кредитодавець може на вибір Позичальника також здійснювати надання Траншів за Договором за реквізитами Платіжної карти вказаної в п. 5.1. Договору чи за реквізитами Платіжних карток вказаних в інших додаткових угодах до цього Договору (за наявності). Усі інші умови Договору не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і Сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Додаткова угода підписана однароазовим ідентифікатором відповідача, відправленим 06.05.2023 о 22:18:35 та введеним 06.05.2023 о 22:18:35.
З довідок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» слідує, що на виконання кредитного договору № 424209579 від 04.05.2023 між ОСОБА_1 та кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавцем було ініційовано такі платіжні операції:
1) 04.05.2023 на суму 3000,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 5168-75ХХ-ХХХХ-6787, термін дії 03.2027;
2) 06.05.2023 на суму 300,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
3) 10.05.2023 на суму 300,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
4) 11.05.2023 на суму 300,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
5) 13.05.2023 на суму 1000,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
6) 15.05.2023 на суму 200,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
7) 16.05.2023 на суму 500,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
8) 16.05.2023 на суму 100,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023;
9) 18.05.2023 на суму 300,00 грн отримувачу ОСОБА_1 на рахунок/платіжну карту торимувача UA 4149-49ХХ-ХХХХ-6080, термін дії 05.2023 (а.с.33-37).
Факт перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 грошових коштів в загальній сумі 6000 гривень, а саме: 04.05.2023 - 3000 грн, 06.05.2023 – 300 грн, 10.05.2023 – 300 грн, 11.05.2023 – 300 грн, 13.05.2023 – 1000 грн, 15.05.2023 – 200 грн, 16.05.2023 – 500 грн, 16.05.2023 – 100 грн, 18.05.2023 – 300 грн, підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.10-14).

На виконання ухвали суду від 05.03.2026 АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію від 19.03.2026 про те, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжні карти: № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжними катками № 5168752007516787 та № 4149499125576080 за період з 04.05.2023 по 23.05.2023 - +380678077371, який був/є фінансовим та знаходився/знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 .На картковий рахунок платіжної картки № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) за період з 04.05.2023 по 09.05.2023 було зарахування в сумі 3000,00 грн. На картковий рахунок платіжної НОМЕР_7 ( НОМЕР_6 ) були зарахування коштів: за період з 06.05.2023 по 11.05.2023 в сумі 300,00 грн; за період з 10.05.2023 по 15.05.2023 в сумі 300,00 грн; за період з 11.05.2023 по 16.05.2023 в сумі 300,00 грн; за період з 13.05.2023 по 18.05.2023 в сумі 1000,00 грн; за період з 15.05.2023 по 20.05.2023 в сумі 200,00 грн; за період з 16.05.2023 по 21.05.2023 в сумі 100,00 грн; за період з 16.05.2023 по 21.05.2023 в сумі 500,00 грн; за період з 18.05.2023 по 23.05.2023 в сумі 300,00 грн.
Аналогічна інформація міститься у виписках за договором № б/н за період з 04.05.2023 по 09.05.2023 та за договором № б/н за період з 06.05.2023 по 23.05.2023 (а.с.170-172).

28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118–01. 
У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118–01 уклали додаткові угоди:
– 28.11.2019 № 19, якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020;
– 31.12.2020 № 26, якою договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118–01 у новій редакції, строк дії договору продовжений до 31.12.2021;
– 31.12.2021 № 27, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2022;
– 31.12.2022 № 31, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2023;
– 31.12.2023 № 32, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2024.
Пунктом 1.2 Договору факторингу 1 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 1 під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (Первісного кредитора) до боржників (Відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Пунктом 1.5 Договору факторингу 1 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору факторингу 1 клієнт (Первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу 1 право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. 
Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. 
Відповідно до п.5.3.3 Договору факторингу 1 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС) має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 238 від 04.07.2023, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги
Підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 238 від 04.07.2023 до Договору факторингу 1.
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон плюс» здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу прав вимоги) за реєстром прав вимоги № 238 від 04.07.2023 за договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01. Також з протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно з реєстром прав вимоги № 238 від 04.07.2023 вбачається, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» погодили предмет факторингової операції та обсяг прав вимоги, переданих за відповідним реєстром.

27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 27/0524–01.
Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 2 під правом вимоги розуміється всі права ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом. 1.5 Договору факторингу 2 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. 
Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу 2 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
Підтвердженням факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зі сторони ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» згідно з Договором факторингу 2 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу 2, є платіжна інструкція.

15.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25–Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. 
Відповідно до п.1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому–передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. 
Відповідно до Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 28 761,78 грн, що підтверджується витягом з Реєстру Боржників. 
Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників № Б/Н від 15.07.2025 до Позивача підтверджується Актом прийому–передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3.
Підтвердженням факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони Позивача згідно Договору факторингу 3 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі Боржників № Б/Н від 15.07.2025 до Договору факторингу 3 (до якого входило також відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) є платіжна інструкція.
Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 424209579 від 04.05.2023 на загальну суму 28 761,79 гривень.
Згідно з відзивом на позовну заяву відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 6000 грн, оскільки відповідно до заявки про отримання коштів в кредит від 04.05.2023 позичальник погодив отриманя коштів строком на 30 днів, а заборгованість за цей період кредитування повинна становити 7623,88 грн відповідно до наданого відповідачем розрахунку. Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, які перевищують тіло кредиту більше як в 3,5 рази відповідач вважає явно завищеними, що не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
IV. Застосоване судом законодавство та висновки суду
Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 424209579 від 04.05.2023 передбачено право позикодавця (кредитора) передавати права за цим договором третім особам (п. 9.1.1.5 договору).
Суду не надано належних доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того судом встановлено, що законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вищевказаному договору. Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано.
Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, після підписання відповідних Реєстрів прав вимоги по формі, встановленій вищевказаними договорами факторингу, зокрема Акту прийому–передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 15/07/25–Е від 15.07.2025, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «ФК «Ейс» стало новим кредитором відповідача за кредитним договором № 424209579 від 04.05.2023.
Позивач вважає, що відповідачем порушено умови вищевказаного кредитного договору, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно–телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно–телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно–правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно–телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно–телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно–телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно–цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно–цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно–телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6 і п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.
При укладенні кредитного договору № 424209579 від 04.05.2023 відповідач сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону, картку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив ряд дій, спрямованих на укладення договору та додаткової угоди до нього, і підписав 04.05.2023 договір № 424209579, а також 06.05.2023 додатку угоду до нього, електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8J3T4. Відповідно, укладення вказаного вище договору та додаткової угоди до нього у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, ці правочини відповідно до закону вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого кредитного договору № 424209579 від 04.05.2023 та розрахунку кредитної заборгованості за цим договором, посилався на Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в редакції, що діє з 18.08.2022. (а.с. 26–30).
Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач, підписуючи 04.05.2023 вищевказаний кредитний договір, підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами вищевказаних Правил, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 14.1 договору). Отже, судом встановлено, що договір кредитної лінії № 424209579 від 04.05.2023 є укладеним між відповідачем та фінансовою установою в електронній формі, як і додаткові угоди до нього, усі істотні умови яких було погоджено його сторонами при укладенні цих правочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З приводу укладення кредитного договору, суд вважає необхідним вказати, що доказами є будь–які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно–телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь–який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно–цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін–пароль", або смс–коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб–сайту інтернет–магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кредитний договір № 424209579 від 04.05.2023 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV8J3T4», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.
Відповідачем не надано будь–яких доказів про те, що він звертася до поліції із заявою про вчинений щодо нього злочин з приводу укладення від його імені договору № 2106123656054 від 02.03.2021 року. Вирок суду, яким встановлено вину іншої особи в оформленні спірного кредитного договору від імені ОСОБА_1 , отримання та використання коштів за таким кредитним договором у матеріалах справи відсутні. Натомість, сторона відповідача у відзиві на позовну заяву визнала той факт, що відповідач подавав заявку про отримання грошових коштів в кредит строком на 30 днів та отримав від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” 04.05.2023 року кошти в сумі 3000 грн. та в подальшому збільшив суму до 6000 грн.
Сторона відповідача не спростувала презумпцію правомірності договору, тому всі обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, кредитний договір № 424209579 від 04.05.2023 підписаний сторонами є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили усі істотні умови договору, а тому, саме з 04.05.2023 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, що не заперечується відповідачем. На підставі вищевказаного, твердження сторони відповідача про неукладеність договору кредитної лінії № 424209579 від 04.05.2023 суд відхиляє.
Суд не погоджується з позицією представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт переходу права вимоги за кредитним договором № 424209579 укладеного 04.05.2023 від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон плюс” виходячи з такого.
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Як доказ на підтвердження оплати за договором Факторингу від 28.11.2018 № 28/1118–01 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС», позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" надано актом звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2021 року відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу прав вимоги) за реєстром прав вимоги № 238 від 04.07.2023 за договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Надані позивачем докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування та достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про перехід права вимоги за кредитним договором № 424209579 укладеного 04.05.2023 від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон плюс”. Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів факт набуття ТОВ “Таліон плюс” права вимоги первинного кредитора.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відзиві на позовну заяву відповідач визнав факт отримання кредитних коштів у розмірі 6 000,00 грн. Також, надані АТ КБ «Приват Банк» відомості підтверджують зарахування загальної суми 6 000,00 грн на платіжні картки відповідача № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). Крім того, матеріали справи підтверджують факт виконання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язань щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 6 000,00 гривень. Тому, з урахуванням викладеного, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 гривень підлягає до задоволення.
Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про нарахування ОСОБА_1 надмірного розміру відсотків за користування кредитними коштами та на несправедливість умов їх нарахування, оскільки договором кредитної лінії сторони погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Також згідно із п.п. 14.8, 14.9 своїм підписом позичальник засвідчив, що умови вищевказаного договору є розумними, справедливими та добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків, укладання такого відповідає вільному волевиявленню сторін, його умови є взаємовигідними для обох сторін. Крім цього, судом враховано, що ОСОБА_1 сплатив кошти у розмірі 75,00 грн на погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 424209579, що свідчить про його дії, спрямовані на виконання умов договору. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 127/23910/14–ц (постанова від 23 грудня 2020 року) згідно із якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Разом з тим, суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості, оскільки відповідач заперечує щодо суми нарахованих позивачем відсотків. 
Суд здійснив перерахунок заборгованості відповідача та встановив, що відповідно до п. 2.1. За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 8300 грн 00 коп. (вісім тисяч триста грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Відповідно до кредитного договору п. 2.3. Кредитодавець надає Позичальнику перший транш за договором в сумі 3000 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 03.06.2023 р. 
Відповідно до умов, сторони погодили строк Дисконтного періоду, який становить 30 днів, та загальний строк дії договору 5 років. (пункти 3.1 та 11.1 Договору).
Нарахування відсотків за користування ОСОБА_1 кредитними коштами у період з 04.05.2023 по 03.06.2023 здійснювалося у розмірі 1,02 % від суми кредиту на кожен день кредитування, що відповідає п. 8.3.1 договору кредитної лінії. Відповідно до п. 8.3.1. за період від дати видачі Кредиту до 03.06.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 372,30 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,02 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (Дисконтна процентна ставка).
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 3000,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 30,60 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 30,60 ? 2 = 61,20 грн – нарахування з 04.05.2023 по 05.05.2023 року включно.

06.05.2023 року Відповідачу було зараховано 300,00 грн банківську картку Боржника (3000+300 = 3300 – нове тіло). 3300,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 33,66 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 33,66 ? 4 = 134,64 грн нарахування з 06.05.2023 по 09.05.2023 року включно.

10.05.2023 року Відповідачу було зараховано 300,00 грн банківську картку Боржника
(3300+300 = 3600 – нове тіло). 3600,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 36,72 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день) – нарахування за 10.05.2023.

11.05.2023 року Відповідачу було зараховано 300,00 грн банківську картку Боржника. (3600+300= 3900 – нове тіло). 3900,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 39,78 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 39,78 ? 2 = 79,56 грн нарахування з 11.05.2023 по 12.05.2023 року включно.

13.05.2023 року Відповідачу було зараховано 1000,00 грн банківську картку Боржника (3900+1000=4900 – нове тіло). 4900,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 49,98 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 49,98 ? 2 = 99,96 грн нарахування з 13.05.2023 по 14.05.2023 року включно.

15.05.2023 року Відповідачу було зараховано 200,00 грн банківську картку Боржника (4900+200 = 5100 – нове тіло). 5100,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 52,02 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день) – нарахування за 15.05.2023.

16.05.2023 року Відповідачу було зараховано 600,00 грн банківську картку Боржника (5100+600 = 5700 – нове тіло). 5700,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка) / 100 = 58,14 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 58,14 ? 2= 116,28 грн нарахування з 16.05.2023 по 17.05.2023 року включно. 

18.05.2023 року Відповідачу було зараховано 300,00 грн банківську картку Боржника (5700+300 = 6000 – нове тіло). 6000,00 грн. (сума виданого кредиту) ? 1,02 (процентна ставка)/100= 61,20 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за один день); 61,20 ? 16 = 979,20 грн нарахування з 18.05.2023 по 03.06.2023 року включно.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором за період з 04.05.2023 по 03.06.2023 становить 7 559,58 грн та складається з: 6000 грн – тіло кредиту та 1 559, 58 грн нарахованих відсотків за період з 04.05.2023 по 03.06.2023. Розрахунки суду в цій частині повністю співпали з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 60–61).

Враховуючи, що ОСОБА_1 не сплатив відсотки за користування кредитом та не повернув отримані кошти у період дії Дисконтного періоду (30 днів) та одразу після його закінчення, позикодавець отримав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до пункту 8.4 договору до виконання позичальником договірних зобов`язань, але не більше ніж до закінчення строку дії договору у 5 років, а отже, у період з 07.06.2023 по 30.09.2023 кредитодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та його правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» правомірно нараховували відсотки у розмірі 2,98 % в день, від суми залишку кредиту за кожен день користування. 

Суд перевірив розрахунок позивача в частині нарахування відсотків за період з 07.06.2023 по 30.09.2023, та з урахування сплати ОСОБА_2 коштів у розмірі 75,00 грн на погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 424209579 виснував, що проведений судом розрахунок повністю збігається з розрахунком заборгованості, наданим позивачем станом на 30.09.2023 року. Суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є математично точним та юридично обґрунтованим з огляду на те, що нарахування процентів здійснювалося правомірно в межах строку дії договору та правомірно припинено позивачем 30.09.2023 року на 116–й день, що не перевищує строку дії кредитного договору.

Враховуючи вищенаведене та те, що відсотки за користування кредитними коштами у період, що розпочався після закінчення Дисконтного періоду, нараховано згідно умов договору та у період його дії, посилання представника ТОВ «ФК «ЕЙС» на нарахування таких в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України не заслуговує на увагу суду, оскільки вони не є такими, що нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи, перевірений судом та відповідачем не спростований.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс"  про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 424209579 від 04.05.2023 року є обґрунтованими та доведеними у повному обсязі. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам Договору та є математично точним. Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн., однак після спливу дисконтного періоду зобов`язання з повернення позики та сплати процентів у повному обсязі не виконав. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредитної лінії № 424209579 від 04.05.2023 у розмірі 28 761,78 гривень, з яких: 6000 грн – тіло кредиту, 22 761,78 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
VІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Пунктом 1 ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі; судовий збір за подання позову у даній справі у розмірі 2 662,40 гривень.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 з урахуванням того, що позовна заява позивачем подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2 662,40 гривень, понесення яких документально підтверджується.

Також, згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн, які підтверджуються: договором № 20/08/25–01 про надання правничої допомоги; додатковою угодою № 25770988425 до договору про надання правничої допомоги; актом прийому–передачі наданих послуг від 29.12.2025.
Суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що умовами договору між позивачем та адвокатським бюро “Соломко та партнери” не передбачено обов`язкової оплати позивачем гонорару на користь адвокатського бюро, з огляду на те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (Постанова ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
Разом з тим, суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні. Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.
З огляду на умови договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та 4 000,00 гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу становлять 5 000,00 грн та підтверджуються: договором № 10/26 про надання правничої допомоги; актом наданих послуг правничої допомоги від 24.03.2026, деталізованим описом наданих послуг від 25.03.2026. У зв`язку із повним задоволенням позову, понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн слід залишити за ним.
На підставі ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 77, 81, 141, 259, 263–268, 280, 354 ЦПК України, суд, –
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 424209579 від 04.05.2023 у розмірі 28 761 (двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят одну) гривню 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. та за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн залишити за ним.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс", код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, м. Київ, 02090;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: адвокат Гіль Юрій Павлович, РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: вул. Нововолинська, 50/1/40 м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область, 45407; діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 30.01.2026 та договору № 10/26 про надання професійної правничої допомоги від 24.03.2026 року.

Суддя І. Є. Малюшевська