Справа № 522/5985/25
Провадження №2/522/3581/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
26 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в загальному розмірі 371055,10 грн., а також судового збору.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 грудня 2021 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 03.12.2021 року, зареєстрованою у реєстрі за №5145, в подальшому «Позикодавець», та ОСОБА_2 , в подальшому «Позичальник» було укладено Договір позики від 07.12.2021 року, зареєстрований у реєстрі за №5194 за яким ОСОБА_1 позичила, а ОСОБА_2 взяла в борг грошову суму в розмірі 206 000 (двісті шість) тис. грн., без нарахування відсотків, та зобов`язалась повернути її до 27 травня 2023 року щомісячними частинами по 14 444,40 грн. щомісячно. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кошти рівними частками згідно графіку загальною сумою 259 999, 20 грн. Проте, Відповідач своєчасно не виконала умови договору, та в наступний час виникла заборгованість за Договором позики від 07 грудня 2021 року.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Шенцевій О.П.
Ухвалою суду від 01 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. 
25 липня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 371055,10 грн. Водночас, відповідач визнає що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 07.12.2021 року, однак не погоджується з розрахунками позивача щодо суми заборгованості, оскільки в розрахунках були допущені помилки, та сума заборгованості за Договором позики становить 143 000.00 (основна сума бору) та 8 182,46 грн. сума штрафних санкцій. 
11 листопада 2025 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме до 250984,88 грн., з яких сума заборгованості за договором позики в розмірі 175 000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 75 984 та стягненні судового збору у розмірі 3710,55 грн.
10 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 19.05.2026 року представник позивача просила задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні 19.05.2026 року просила позов задовольнити частково.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 206 000.00 грн., зі строком повернення позики до 27 травня 2023 року.
Згідно з п. 2 Договору відповідач засвідчила, що гроші у сумі 206 000,00 грн. отримала від Позикодавця повністю під час укладання та до підписання цього договору.
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За правилами ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Як передбачає ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Однак відповідач на день розгляду справи не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув позивачу кошти в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимога позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Разом із цим, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049 ЦК Українисуд прийшов до висновку, що на договір позики від 01 грудня 2021 року поширюється дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Отже, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача виплат, що передбачені статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року до дня звернення з цим позовом – 26 березня 2025 року.
Враховуючи наведене, та той факт, що позивач не вимагає стягнення 3% річних та штрафних санкцій, передбачених Договором позики, та відповідач у визначений договором строк грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору позики, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні витрати за період з 27.12.2021 року по лютий 2022 року (6 016,85 грн.). 
Судом враховано, що позивач визнав погашення заборгованості по загальному боргу відповідачем в розмірі 31 000,00 грн. в період з травня 2023 року по листопад 2023 року.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 1810 грн. 16 коп., пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 07 грудня 2021 р. в загальному розмірі 181016,85 (сто вісімдесят одна тисяча шістнадцять) грн. 85 коп., що складається з: суми заборгованості за позикою 175 000.00 (сто сімдесят п`ять тисяч ) грн. 00 коп., інфляційні витрати 6 016 (шість тисяч шістнадцять) грн. 85 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1810 грн. 16 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2026 року.

Суддя