П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/989/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бабенко Д.А. Дата і місце ухвалення: 22.04.2026 р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому просила суд: 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.09.1990 - 16.10.1991 роки у колгоспі « 40 років Перемоги»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.2018 - 30.07.2018 та 01.04.2020 - 31.05.2020 в ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕРТ».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 06.09.1990 до 16.10.1991 у колгоспі « 40 років Перемоги», з 01.07.2018 до 30.07.2018 та з 01.04.2020 до 31.05.2020 у товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮГТЕХЕКСПЕРТ».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.09.1990 до 16.10.1991 у колгоспі « 40 років Перемоги».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.2018 до 30.07.2018 та з 01.04.2020 до 31.05.2020 у товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮГТЕХЕКСПЕРТ».
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 22.04.2026 р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити в повному обсязі з огляду на те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин є підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю, а не повністю.
Також, апелянт зазначає, що період робот в колгоспі “40 років Перемоги” з 06.09.1990 по 16.10.1991 оформлено неналежним чином, а саме: у розділі трудової книжки “трудова участь в громадському господарстві”, в графі 6 не зазначено дату документа, на підставі чого здійснено записи. Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення від 22.04.2026 не враховано той факт, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, що призвело до прийняття судом помилкового рішення в частині зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 06.09.1990 до 16.10.1991 у колгоспі « 40 років Перемоги».
На думку апелянта, також судом першої інстанції безпідставно зобов`язано Головне управління зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.2018 до 30.07.2018 та з 01.04.2020 до 31.05.2020 у товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮГТЕХЕКСПЕРТ», оскільки в період роботи з 01.04.2020 по 31.05.2020 не враховується для пенсійного (страхового стажу) позивачки відсутня сплата єдиного соціального внеску, а в період роботи з 01.07.2018 по 30.07.2018 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків та про нарахування заробітної плати по підприємству.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Відповідно до записів у Трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 23.09.1985, ОСОБА_1 :
02.09.1985 – прийнята до членів колгоспу «40 років Перемоги»;
08.03.1986 – переведена на посаду економіста по праці у колгоспі « 40 років Перемоги»;
16.10.1991 – виключена з членів колгоспу «40 років Перемоги»;
16.02.2016 – призначена на посаду директора ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕРТ»;
29.06.2019 – переведена на посаду інженера 1-ї категорії ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕРТ»;
25.06.2020 – звільнена за згодою сторін з ТОВ «ЮГТЕХЕСПЕРТ».
Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 23.09.1985, у період з 1985 до 1991 позивач виконувала встановлений трудовий мінімум.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 21.11.2025 №2100-0212-8/46489, за записами трудової книжки колгоспника від 23.09.1985 № НОМЕР_3 , до страхового стажу позивача не зараховано:
період роботи в колгоспі « 40 років Перемоги» з 02.09.1985 до 16.10.1991 – записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформлені не належним чином (у розділі трудової книжки «трудова участь в громадському господарстві», в графі 6 не зазначено дату документа, на підставі чого здійснено записи). Необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів. Період з 01.08.1985 до 05.09.1990 враховано до страхового стажу як період догляду за дітьми до 3-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );
період роботи з 02.07.1994 до 30.04.1996 — запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство.
З наведеного листа також вбачається, що Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не враховано стаж роботи позивача у періоди: з 01.07.2018 до 31.07.2018; з 01.04.2020 до 31.05.2020.
Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: липень 2018 року; квітень-травень 2020 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування спірних періодів до страхового стажу позивача, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та зазначив, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Також, суд дійшов висновку, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі. Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
В силу приписів частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До впровадження системи персоніфікованого обліку порядок обчислення страхового стажу визначався Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника. Трудові книжки ведуться на всіх робітників, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників.
Слід зазначити, що відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, системний аналіз вказаних правових норм беззаперечно вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що у період з 02.09.1985 до 16.10.1991 позивач працювала у колгоспі « 40 років Перемоги».
Окрім того, записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 23.09.1985 підтверджено, що у період з 1985 до 1991 позивач виконувала встановлений трудовий мінімум.
Отже, наведені пенсійним органом мотиви щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 06.09.1990 до 16.10.1991 у колгоспі « 40 років Перемоги» слід визнати безпідставними, адже період роботи підтверджено записами трудової книжки, в тому числі виконання позивачкою встановлених трудоднів.
Колегія суддів зазначає. що такі обставини як наявність допущених роботодавцем недоліків під час заповнення трудової книжки є формальними та не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не може бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка позивача містить дані про періоди трудової діяльності, а сумніви апелянта щодо можливості зарахування цих періодів до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.
В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду, а також доказів того, що позивач не виконував трудові обов`язки у спірний період або що вказаний період не відповідає дійсності.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду роботи позивачки до страхового стажу є необґрунтованими та не відповідають законодавству, що регулює спірні правовідносини.
Колегія суддів враховує, що судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки, а тому на переконання суду її належить розглядати як належні та допустимі докази у справі.
Що стосується періоду роботи з 01.07.2018 по 30.07.2018 та з 01.04.2020 по 31.05.2025 в ТОВ “Югтехексперт”, колегія суддів зазначає наступне.
Апелянт стверджує, що згідно поданої страхувальником звітності, позивачка з квітня по травень 2020 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати: у квітні 2020 – 30 днів без збереження заробітної плати та у травні 2020 – 31 день без збереження заробітної плати, тому апелянт вважає, що дані періоди роботи не слід враховувати до страхового стажу, оскільки відсутня сплата соціального внеску.
Водночас, ГУ ПФУ в Херсонській області не надав до суду жодних доказів на підтвердження вищевказаної позиції та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження доводів апелянта, зокрема копії звітності страхувальника, на яку він посилається як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі. 
Крім того, апелянтом не надано відомостей із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Слід наголосити, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, органи Пенсійного фонду України уповноважені самостійно витребовувати у підприємств, установ/ організацій) усі необхідні для вирішення питання про призначення пенсії особі документи, при цьому така вимога передує винесенню рішення щодо призначення пенсії, а не висувається у вже прийнятому рішенні про відмову у призначенні пенсії.
Проте, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не скористався правом на збір додаткових документів, на перевірку чи уточнення необхідних обставин (направлення запитів до архівних установ) тощо, тому не зарахування стажу є порушенням органу Пенсійного фонду України, що посягає на гарантовані Конституцією України права позивача.
В свою чергу, з пояснень позивача колегія суддів встановила, що про те, що період роботи з 01.04.2020 по 31.05.2020 не був зарахований до страхового стажу у зв`язку з перебуванням позивачки у відпустці без збереження заробітної плати, ОСОБА_1 стало відомо лише зі змісту відзиву на позовну заяву у цій справі, що ставить під сумнів такі доводи апелянта не підтверджені жодними доказами.
Крім іншого як встановлено під час розгляду справи, позивач зверталася зі скаргою до Пенсійного фонду України (скарга від 05.12.2025 року наявна в матеріалах справи) щодо зарахування спірних періодів страхового стажу, однак у наданій відповіді ПФУ №349-86899/Ш-03/8-2800/26 від 02.01.2026 року (відповідь наявна в матеріалах справи) було лише зазначено, що «страховий стаж з 01.01.2004 враховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб», без наведення конкретних причин не зарахування окремих періодів роботи.
При цьому пенсійний орган не повідомив позивача про необхідність подання додаткових документів, визначених пунктом 3 Порядку №637 та Порядком №310, для підтвердження спірних періодів роботи, а також не роз`яснив можливість подання таких документів для уточнення даних страхового стажу.
Отже, на переконання колегії суддів Шаригіна М.О. була позбавлена можливості своєчасно надати відповідні документи або усунути можливі розбіжності, оскільки про конкретні підстави не зарахування стажу та про необхідність подання додаткових документів вона дізналася лише під час розгляду справи, що свідчить про неналежне інформування з боку органу Пенсійного фонду та порушення прав позивача.
Таким чином, вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини щодо зарахування до страхового стажу позивача у спірні періоди роботи та надав належну оцінку усім доказам у справі та правильно застосував норми матеріального права. Суд обґрунтовано виходив із того, що орган Пенсійного фонду не скористався наданими йому законом повноваженнями щодо витребування та перевірки необхідних документів, а також не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності неврахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук