УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року
м. Київ
справа № 194/1782/24
провадження № 51-1932 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні подання Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центру пробації» у Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року. 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 квітня 2026 року повернув апеляційну скаргу заступника начальника Синельниківського районного відділу 
№ 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області 
 ОСОБА_4  на вказану ухвалу суду від 02 квітня 2026 року, оскільки її подано особою, яка не має на це право відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Не погодившись із зазначеним рішенням,     ОСОБА_6  звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та долучені копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи 
«Центр пробації»у Дніпропетровській області ОСОБА_4 , дійшов висновку про необхідність її повернення, оскільки скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу. 
Своє рішення мотивував тим, що орган пробації як орган виконання покарань не належить до учасників кримінального провадження, наділених правом апеляційного оскарження судових рішень, та не входить до кола осіб, визначених у ст. 393 КПК України.
Частиною 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 6 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) пов`язаного з виконанням вироку, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Тобто зазначена норма передбачає можливість апеляційного оскарження ухвал суду, постановлених у порядку виконання вироку, але безпосередньо не визначає конкретного суб`єкта такого оскарження.
Частиною 5 ст. 539 КПК України регламентовано, що в судове засідання з вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Водночас про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу має право подати прокурор, а п. 10 цієї ж норми передбачено, що її мають право подати й інші особи у випадках, передбачених КПК України.
Жодною нормою КПК України не передбачено можливості оскаржувати судові рішення, ухвалені в порядку виконання вироку, тими суб`єктами, до компетенції яких належить виконання судового рішення.
Вочевидь, що виконання судового рішення належить до компетенції держави, а, отже, саме прокурор як суб`єкт, який у кримінальному провадженні виконує функцію обвинувачення, а надалі забезпечує виконання судового рішення і саме він представляє позицію всіх органів, до повноважень яких належить виконання судового рішення.
До компетенції органів та установ виконання покарань належить забезпечення виконання вироку і вони можуть порушувати питання про його виконання (зокрема, про порядок, спосіб тощо). Однак судовими рішеннями, прийнятими за результатами розгляду відповідного клопотання (подання), будь-які права чи інтереси цих органів чи установ порушуватися не можуть.
Питання, аналогічні тим, які порушені представником органу пробації в касаційній скарзі, були предметом розгляду та оцінки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка у постанові від 01 червня 2026 року (справа № 621/3410/23, провадження № 51-603 кмо 26) сформулювала висновок щодо правозастосування, згідно якого органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку. 
Крім того, об`єднана палата ККС ВС відступила від правового висновку, викладеного у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 
12 лютого 2026 року у справі № 936/40/24 (провадження № 51-4774 км 25), у зв`язку з чим посилання у касаційній скарзі на зазначену постанову є безпідставним, оскільки викладений у ній правовий висновок втратив актуальність для правозастосовної практики.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Таким чином, повертаючи апеляційну скаргу органу пробації, апеляційний суд діяв відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи«Центр пробації» у Дніпропетровській області - ОСОБА_4  на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року про повернення апеляційної скарги. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3