ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/19935/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Ключковича В.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20.12.2023 №8106324024, від 20.12.2023 №8106024024, від 20.12.2023 №8108824024, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.12.2023 №Ф-81113 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № 7927624024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, вважає їх необґрунтованими, прийнятими з порушеннями процедури та за неналежних підстав, за відсутності доведення факту порушення позивачем податкового законодавства допустимими та достовірними доказами, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що контролюючим органом встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу позивачем за 2020 рік у розмірі 449 579,13 грн. Військовий збір з чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік за результатами перевірки складає 6 743,68 грн.
Апелянт зазначає, що встановлено порушення позивачем щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стверджує, що платник податків з 11.08.2020 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість у зв`язку із перевищенням загальної суми операцій з постачання товарів/послуг, однак ОСОБА_1 реєстраційної заяви в установлений строк не подано.
Щодо ненадання документів під час перевірки апелянт зазначає, що платником податків станом на 04.08.2023 документи надані, але не в повному обсязі, у зв`язку із чим, відповідачем під час перевірки неможливо було підтвердити витрати.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 та від 10.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, призначено розгляд справи в порядку письмового провадження.
Від представника позивача - адвоката Сичова О.О. до суду 19.05.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.01.2020 по 15.11.2021.
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 10.08.2023 №53293/Ж5/26-15-24-02-04/2951010514.
На вказаний акт відповідачем подані письмові заперечення з доданими документами.
За результатами розгляду вказаних заперечень, відповідачем на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві № 4396-П від 12.09.2023 призначено проведення повторної податкової перевірки позивача, за результатами якої складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.11.2023 №74482/Ж5/26-15-24-02-04/2951010514 та встановлені наступні порушення платником вимог податкового законодавства:
- пункту 177.1, пункту 177.2 статті 177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 16.01.2020 по 15.11.2021 на суму 80 924, 24 грн, в т.ч. за 2020 рік в сумі 80 924, 24 грн;
- пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження військового збору за період з 16.01.2020 по 15.11.2021 на суму 6 743, 68 грн, в т.ч. за 2020 рік на суму 6 743, 68 грн;
- абзац 3 пункту 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного соціального внеску (ЄСВ) за 2020-2021 р.р. в сумі 89 312, 10 грн, в т.ч. за 2020 рік - 83 312, 10 грн;
- пункт 181.1 статті 181, пункти 183.2, 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 ПК України в частині невизначення суми податку на додану вартість (ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 14 782, 00 грн, в т.ч. з 11.10.2020 - 14 782, 00 грн;
- пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України в частині ненадання документів на перевірку;
- пункт 1 статті 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій (РРО) на загальну суму 158 609, 69 грн.
За наслідками вказаної перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
- форми «ПС» від 20.12.2023 №8105624024 про нарахування адміністративних штрафів на суму 1020,00 грн;
- форми «Р» від 20.12.2023 №8106024024 про нарахування податкового зобов`язання із військового збору загалом в сумі 8 429,60 грн, в т.ч. за основним платежем - 6 743,68 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 685,92 грн;
- форми «Р» від 20.12.2023 № 8106324024 про нарахування податкового зобов`язання із податку з доходів фізичних осіб в сумі 101 155,30 грн, в т.ч. за основним платежем - 80 924,24 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями -20 231,06 грн;
- форми «Р» від 20.12.2023 №8105024024 про нарахування податкового зобов`язання із ПДВ загалом в сумі 18 477,50 грн, в т.ч. за основним платежем - 14 782,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 695,50 грн;
- форми «Р» від 20.12.2023 №8108824024 про нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері застосування РРО в сумі 158 609,69 грн.
Крім того, податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № 7927624024 на суму ЄСВ 26 793,63 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.12.2023 №Ф-81113 про нарахування ЄСВ на суму 89 312,10 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою про сплату боргу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку з доходів фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно із пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Згідно із пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно із пункту 177.4 пункту 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п.177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково- касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до підпунктів 177.4.5 та 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат (п.п.177.4.6 п.177.4 ст. 177 ПК України).
Отже, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Згідно п. 18 П(С)БО 16 «Витрати» до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково- касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення.
Відповідно до п.7 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного період' одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у скла/: витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в України» (далі - Закон №996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.
Згідно статті 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені частиною другою статті 9 Закону №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.
Щодо доводів апелянта стосовно порушення позивачем податкового законодавства щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік в сумі 449 579,13 грн та суми ПДФО, що підлягає до сплати в бюджет за 2020 рік в розмірі 80 924,24 грн, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  для підтвердження реальності витрат на придбання цих ТМЦ, а також інших витрат на загальну суму 449 579,13 грн, що понесені платником у 2020 році, та пов`язаності такого придбання з подальшим отриманням платником підприємницького доходу від їх роздрібної реалізації, надавав ГУ ДПС у м. Києві разом із запереченнями на акт перевірки додатково копії актів виконаних робіт, видаткових накладних та інших первинних документів, що підтверджують обставини понесення ним документально підтверджених витрат з придбання у 2020 році ТМЦ (різноманітний посуд) в частині непідтверджених перевіркою витрат на суму 449 579,13 грн і які (витрати) в подальшому було відображені у бухгалтерській і податковій звітності ОСОБА_1 .
Зокрема, відповідачем не враховано та не відображено в акті перевірки господарських взаємовідносин позивача з наступними контрагентами-постачальниками товарів, робіт і послуг, а саме: ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , копії первинних документів по яких надані позивачем.
Крім того, у вказаному періоді позивач отримував інформаційно-технологічні послуги від ФОП ОСОБА_12 та від ТОВ «ПЕРСОНАЛЬНИЙ КОНСУЛЬТАНТ ПЛЮС» - послуги консультування з питань оподаткування та роботи РРО, а також оформлення первинних документів (ведення бухгалтерського та податкового обліку).
Доказів нереальності, безтоварності, безоплатності правочинів, укладених між ОСОБА_1 і перерахованими контрагентами-постачальниками і виконавцями акт перевірки та інші матеріали справи не містять. Відтак, зазначені правочини є реальними, товарними, взаємними, оплатними, такими, що відбулись в дійсності та потягнули за собою дійсні зміни в майновому стані всіх учасників.
Таким чином, висновки ревізорів контролюючого органу в п.п.2.2.4-2.2.5 п.2.2 розділу II акта перевірки не підтверджені відповідачем, оскільки зроблені без врахування наявності у платника підтверджуючих первинних документів на придбання (витрати, пов`язані з підприємницькою діяльністю у 2020 році), рівно як такі висновки спростовуються іншими аргументами, наведеними у цьому розділі, зокрема відсутністю факту проведення контролюючим органом інвентаризації товарних залишків, непроведенням суцільної перевірки первинних документів за місцем провадження платником підприємницької діяльності тощо.
Оскільки судом спростовано висновки контролюючого органу щодо вказаного порушення, відповідно і відсутні підстави для висновку про порушення вимог по сплаті військового збору.
Отже, Головним управлінням ДПС у м. Києві не було в повному обсязі дотримано процедуру проведення перевірки ОСОБА_1 , оскільки відсутність аналізу первинних документів та посилання на них в акті перевірки призвело до необґрунтованості висновків контролюючого органу.
У апеляційній скарзі відповідач обмежується лише загальним цитуванням норми статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, а також цитує акт перевірки від 14.11.2023 №74482/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 .
Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідач не зазначає у чому саме полягає неправильне застосування судом норм матеріального права, яке на його переконання, було допущено судом першої інстанції під час прийняття судового рішення.
Щодо доводів апелянта про порушення позивачем податкового законодавства, вчиненого у формі заниження ЄСВ за 2020 рік на суму 89 312,10 грн, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон №2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно із пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI базою для нарахування ЄСВ дія платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
При цьому, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що платником податку вище доведено, що показники загального оподатковуваного доходу визначено відповідно до закону, а до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, включено суми по придбанню у 2020 році значних обсягів ТМЦ, які в подальшому були через роздрібну торгівлю реалізовані кінцевим споживачам. Відтак, платником цілком правомірно та на підставі належним чином оформлених первинних документів та даних бухгалтерського обліку сформовано базу нарахування ЄСВ.
Таким чином, норми Закону №2464-VI позивачем порушено не було, оскільки ОСОБА_1 єдиний внесок за 2020 рік сплачено з розрахунку за ставкою 22%, як передбачено нормами Закону, що підтверджується звітністю про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ.
Контролюючим органом не встановлено фактів несвоєчасного подання платником звітів щодо сум нарахованого ЄСВ або подання таких звітів не у встановленому порядку та не за встановленою формою.
Протилежного Головним управлінням ДПС у м. Києві в суді першої та апеляційної інстанції не доведено.
Щодо доводів апелянта про порушення позивачем податкового законодавства, вчиненого у формі проведення у 2020 році розрахункових операцій без застосування РРО на загальну суму 158 609,69 грн, суд зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06.07.1995 № 265/95ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( далі - Закону №265/95).
Відповідно підпунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому і порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках^ передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але- не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій СЖ~коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Згідно із статтею 2 Закону № 265/95:
реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;
розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Відповідно до статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України.
Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350, затверджено, зокрема, Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів (далі - Положення № 13 в редакції на виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення №13 розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій ОК-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на надані такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу II Положення № 13 фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) - розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Фіскальний касовий чек на товари (послуги) за формою № ФКЧ-1 наведений у додатку 1 до цього Положення.
Фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, найменування суб`єкта господарювання (рядок 1); назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2); адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру,- кількість, вартість одиниці виміру придбаного товару (отриманої послуги) (рядок 6); код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7).
Пунктом 3 розділу І Положення № 13 передбачено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.
Наслідком проведення розрахункових операцій без застосування РРО є застосування до суб`єкта господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 265/95.
В акті перевірки не заперечується наявність у платника в періоді, охопленому перевіркою, двох окремих РРО (по одному на кожен зал торгівельного приміщення), що були належним чином зареєстровані, опломбовані, фіскалізовані та приведені в експлуатаційний стан роботи.
При цьому, в додатку № 1 до акта перевірки внесено відомості про виторг лише з одного РРО платника із фіскальним номером 3000764753 та повністю проігноровані дані про виторг за 2020 рік із другого РРО ОСОБА_1 із фіскальним номером 3000764754, що такою ж мірою використовувався платником для фіксації розрахункових операцій, як і перший із наведених РРО.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що твердження контролюючого органу про проведення ОСОБА_1 розрахункових операцій у 2020 році на суму 158 609, 69 грн без застосування РРО є безпідставним, таким, що ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, а відтак - такими, що спростовується фактом наявності у розпорядженні платника другого РРО та відповідних розрахункових документів до нього за період 2020 року.
Що стосується доводів апелянта в частині ненадання документів під час перевірки, судова колегія зазначає таке.
Пунктом 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
В апеляційній скарзі апелянт не зазначає та не конкретизує, яких саме документів не надано позивачем під час проведення перевірки. Не зазначає, які саме первинні документи не були досліджені, які обставини вони підтверджували та яким чином їх неналежне дослідження вплинуло на встановлені порушення.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві не містить жодних обґрунтувань та доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції в цій частині порушень позивачем, а лише містить посилання на судову практику Верховного Суду та цитування норм статті 44 Податкового кодексу України.
Таким чином, висновки Головного управління ДПС у м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 документів, є безпідставними та такими, що суперечать висновкам самого податкового органу, зафіксованих в акті документальної позапланової невиїзної перевірки.
Отже, оскільки наявні правові підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 20.12.2023 №8106324024, від 20.12.2023 №8106024024, від 20.12.2023 №8108824024, а тому і підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.12.2023 №Ф-81113 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 №7927624024.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснив оцінку поданих сторонами доказів у їх сукупності, навів мотиви прийнятого рішення та дійшов висновків, які ґрунтуються на встановлених обставинах справи.
Сам по собі факт незгоди апелянта з оцінкою доказів чи з правовими висновками суду не може свідчити про порушення вимог статей 90 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що всі доводи Головного управління ДПС у м. Києві, наведені в апеляційній скарзі, ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.
Відповідно до п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі №320/19935/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

В.Ю.Ключкович