ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2026 р. Справа№ 911/1306/16 (911/2273/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Остапенка О.М. 
Пантелієнка В.О. 

за участю секретаря судового засідання Авсюкевич Н.В.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 27.05.2026,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса"
на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026
у справі №911/1306/16 (911/2273/25) (суддя Лопатін А.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса"
до:
1) Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ"
2) Приватного підприємства "Компанія "Надежда"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" та арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"
про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними, та витребування майна
в межах справи №911/1306/16
за заявою Товариства з обмеженою відповіальністю "Ніса"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" в дохід Державного бюджету України 6357,96 грн судового збору.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніса" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25) до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі № 911/1306/16 (911/2273/25); ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу, та витребування майна від добросовісного набувача - задовольнити у повному обсязі; визнати недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" (місцезнаходження: 08014, Київська обл., Макарівський р-н, село Липівка, вулиця Коцюбинського, будинок 2; код ЄДРПОУ: 32101913), проведеного 11.05.2017 за адресою м. Київ, вул. Мстислава Скрипника патриарха (стара назва - вул. М. Островського), буд. 40, прим. 1001, офіс 24, оголошення про який було оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України - публікація від 03.04.2017 №41742, а інформація про результати аукціону з продажу майна - публікація від 11.05.2017 №42780; визнати недійсним Договір купівлі продажу майна від 28.07.2017 між ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" та ПП "Компанія "Надежда", посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Удовіченко М.Ю. за реєстровим № 1383; витребувати з володіння Приватного підприємства "Компанія "Надежда" (місцезнаходження: 39400, Полтавська обл., Машівський р-н, селище міського типу Машівка, вулиця Незалежності, будинок 130; код ЄДРПОУ: 22519085) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" (місцезнаходження: 08014, Київська обл., Макарівський р-н, село Липівка, вулиця Коцюбинського, будинок 2; код ЄДРПОУ: 32101913) нерухоме майно, що було реалізоване на аукціоні з продажу майна банкрута в межах справи № 911/1306/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса", проведеного 11.05.2017 за адресою м. Київ, вул. Мстислава Скрипника патриарха (стара назва - вул. М. Островського), буд. 40, прим. 1001, офіс 24, а саме: Автозаправочний комплекс, загальною площею 238,9 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 479833632227, що розташоване за адресою: Колонщинська сільська рада, вздовж автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп км 40+400 праворуч, Макарівського району, Київської області (Київська обл., Макарівський р., с/рада. Колонщинська) на земельній ділянці за кадастровим номером: 3222782600:07:009:0088, та яке було предметом застави/іпотеки за Договором іпотеки (майнової поруки) від 17.10.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніса", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 1838; стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" судові витрати.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1306/16 (911/2273/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" до Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ" та Приватного підприємства "Компанія "Надежда" про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними, та витребування майна; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25) до надходження матеріалів справи №911/1306/16 (911/2273/25) до Північного апеляційного господарського суду.
22.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1306/16(911/2273/25) у 4-х томах.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25). Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2026 о 12 год. 00 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 13.05.2026. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.05.2026.
08.05.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Компанія "Надежда" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просить суд залишити апеляційну скаргу ТОВ «Ніса» без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі № 911/1306/16(911/2273/25) без змін, з огляду на наступне. Скасування 07.09.2022 ухвали про відкриття провадження у справі № 911/1306/16 про банкрутство ТОВ «Ніса» саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення, в тому числі публічного аукціону з продажу АЗС, який відбувся 11.05.2017. Вибуття автозаправної станції з володіння ТОВ "Ніса" відбулося за волею самого товариства, вираженою через його вищий орган, що підтверджується протоколом зборів, тому станом на дату проведення аукціону всі вимоги законодавства були дотримані, а реалізація майна здійснювалася відповідно до встановленої процедури.
08.05.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просить суд залишити апеляційну скаргу ТОВ «Ніса» без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі № 911/1306/16(911/2273/25) без змін, з огляду на наступне. Ініціювання продажу майна банкрута здійснювалося ліквідатором Демчаном О.І., який діяв у межах повноважень, наданих йому законом та судовими актами. Відчуження майна відбувалося в межах ліквідаційної процедури, правова природа якої передбачає спрямування майнових активів боржника на задоволення вимог кредиторів. Такий продаж є формою реалізації прав та обов`язків боржника через спеціально уповноважену законом особу. Як підтверджено матеріалами справи, 04.04.2017 ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" (відповідач-1) сплатило гарантійний внесок у сумі 272 640 грн. для участі у другому повторному аукціоні, що підтверджується платіжним дорученням № 1645. За результатами відкритих торгів 11.05.2017 зазначене підприємство придбало спірне нерухоме майно за ціною 1 008 768 грн. Інформація про результати торгів того ж дня була оприлюднена на офіційних веб-ресурсах державних органів. Крім того, актом від 11.05.2017 погоджено остаточну суму розрахунків, грошові кошти перераховано на рахунок ТОВ "Ніса", що підтверджується банківською випискою. 13.05.2017 приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на ім`я ПП "Фірма "Альпарі ХХІ". Таким чином, право власності ПП «Фірма «Альпарі ХХІ» було набуте на підставі відплатного правочину, укладеного за результатами відкритих публічних торгів, із повною оплатою вартості майна.
13.05.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу ТОВ «Ніса» на рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16(911/2273/25) без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16(911/2273/25) - залишити без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що спірне майно вибуло з власності ТОВ «Ніса» не поза його волею, а в межах процедури банкрутства, ініційованої самим товариством через уповноваженого представника, за наявності чинного на той момент судового рішення про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство. Реалізація майна здійснювалась ліквідатором у межах наданих йому законом повноважень та відповідно до приписів законодавства, що регулює ліквідаційну процедуру. Кошти від продажу були зараховані на рахунок боржника та спрямовані на задоволення вимог кредиторів. Вибуття майна відбулось внаслідок реалізації волі самого боржника, вираженої через передбачений законом механізм ліквідації, а не внаслідок протиправного заволодіння чи інших дій третіх осіб.
20.05.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" надійшли додаткові пояснення з урахуванням поданих відзивів на апеляційну скаргу. Апелянт зазначив, що предметом розгляду у цій справі є витребування майна на підставі віндикаційного позову у порядку ст. 388 ЦК України. Вказана норма імперативно дозволяє витребувати майно навіть у добросовісного набувача, якщо буде доведено, що таке майно вибуло з володіння первісного власника поза його волею. Скаржник наголошує, що ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство була скасована за нововиявленими обставинами на підставі встановленого факту підроблення Протоколу загальних зборів № 20, тобто, саме на підставі цього підробленого документу було прийнято незаконне рішення про припинення діяльності ТОВ «Ніса» шляхом його ліквідації. Це свідчить не про «передчасність» судового рішення, а про повну відсутність волі справжнього власника на відчуження Автозаправної станції та ініціювання процедури банкрутства загалом. 
27.05.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника скаржника в іншому судовому засіданні. 
У судове засідання 27.05.2026 з`явились представники Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ", Приватного підприємства "Компанія "Надежда" та арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович. Представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегією суддів відхилено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.
У вказаному клопотанні про відкладенння не наведено обставин, які б унеможливлювали вирішення апеляційної скарги без участі представника скаржника у даному судовому засіданні. Заявник не зазначив, що має намір повідомити суду нові обставини чи подати нові докази, тощо, всі документи у справі досліджено судом. 
Колегія суддів зазначає, що за положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.
Як вбачається з матеріалів справи, явка представників учасників провадження у справі у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до рекомендацій, викладених у пункті 2.3 Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду у 2024 році, не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи: участь учасника справи у розгляді іншої справи, що проводиться у цьому самому або іншому суді, в тому числі суді вищої інстанції, яке було призначено або заплановано після призначення слухання у цій справі; сторона, яка наполягає на відкладенні справи, має довести виключність та непоборність для неї обставин для відкладення розгляду справи та надати докази вжиття всіх розумних заходів для запобігання відкладенню судового засідання.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до приписів ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Отже, строна у справі не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у суді першої інстанції, крім адвоката Кобаля О.В., представляв також адвокат Богушко О.В.
З урахуванням розумності строків розгляду справи судом враховано, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, в даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса", представник якого не з`явився у судове засідання, неявка представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.
Представники Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ", Приватного підприємства "Компанія "Надежда" та арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що скасована ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство не утворює жодних правових підстав для всієї подальшої процедури банкрутства, що зумовлює недійсність та втрату юридичної сили всіх вчинених у її межах процесуальних дій. Зазначене свідчить, на думку скаржника, про недійсність та втрату юридичної сили всіх вчинених в межах процедури банкрутства ТОВ «Ніса» процесуальних дій та судових рішень, що відбулися та були постановлені з моменту відкриття такого провадження, зокрема, ухвали Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 про надання згоди на продаж майна ТОВ «Ніса». Таким чином, усі дії, вчинені в межах скасованої процедури банкрутства ТОВ «Ніса», включно з будь-якими рішеннями щодо розпорядження його майном, зокрема Автозаправною станцією, є такими, що вчинені за відсутності належної правової основи з моменту їх вчинення. Скаржник вважає, що аукціон з продажу Автозаправочної станції, проведений 11.05.2017, є недійсним з моменту його проведення через фундаментальне порушення вимог законодавства, а саме - відсутність законних підстав для його призначення та проведення в межах правомірної процедури банкрутства, тому ТОВ «Ніса» звертає особливу увагу суду апеляційної інстанції, що, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.09.2016, якою було надано згоду на продаж майна ТОВ «Ніса», втратила чинність, а відтак, згоди суду на продаж майна ТОВ «Ніса», що є обов`язковою вимогою для визнання процедури проведення аукціону законною, у відповідності до положень чинного на той час Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не існувало станом на момент проведення аукціону, а відтак, було порушено процедуру «передпідготовки» до проведення аукціону.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25) слід залишити без змін, з огляду на наступне.
До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніса" з позовом до Приватного підприємства "Фірма "Альпарі ХХІ" та Приватного підприємства "Компанія "Надежда" про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними, та витребування майна. 
Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніса" зазначає, що з березня 2004 на праві приватної власності йому належала автозаправна станція загальною площею 78,3 кв.м., розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Березівка, вул. Житомирська, 51А, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.
Позивач вказує, що у 2014 між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (третя особа) та ТОВ "Оілнафтогаз" було укладено кредитний договір № 5010, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якого стала зазначена автозаправна станція. У подальшому сторони укладали додаткові угоди до кредитного договору та додаткові договори забезпечення, змінювалися строки та порядок виконання зобов`язань, що, на переконання позивача, підтверджує існування іпотечних правовідносин щодо спірного майна.
Позивач зазначив, що у квітні 2016 Господарським судом Київської області було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ніса", а постановою суду від 12.05.2016 товариство було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. У межах зазначеного провадження судом ухвалювалися рішення, якими ліквідатору було надано повноваження щодо реалізації майна боржника, у тому числі автозаправної станції. Зокрема, ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2016 було надано згоду на продаж майна банкрута з метою задоволення вимог кредиторів.
Позивач зазначає, що в межах чинного провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ніса", 11.05.2017 проведено аукціон із продажу автозаправної станції, переможцем якого стало Приватне підприємство "Фірма "Альпарі ХХІ" (відповідач-1). За результатами проведених торгів 13.05.2017 нотаріусом видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, на підставі якого право власності зареєстровано за покупцем. У подальшому, 28.07.2017 між ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" та ПП "Компанія "Надежда" (відповідач-2) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на автозаправну станцію, що стало предметом подальших реєстраційних дій.
Позивач вказує, що ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2022 у справі № 911/1306/16 скасовано ухвалу про відкриття (порушення) провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ніса" та відмовлено у відкритті провадження. Ухвала залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022. На думку позивача, це свідчить про відсутність із самого початку правових підстав для здійснення відповідної процедури банкрутства, а отже, і для вчинення всіх процесуальних дій та правочинів у межах банкрутства, включно з продажем автозаправної станції.
У зв`язку з цим позивач вважає, що продаж майна на аукціоні 11.05.2017 був здійснений без належних правових підстав, а тому результати аукціону та укладені на їх підставі правочини, у тому числі договір купівлі-продажу від 28.07.2017, є недійсними. Позивач наголошує, що автозаправна станція вибула з його володіння поза його волею та підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву передано до розгляду судді Лопатіну А.В.
Ухвалою господарського суду від 30.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання суду призначено на 10.09.2025, задоволено клопотання позивача про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "КредіАгріколь Банк" та про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", залучено АТ "КредіАгріколь Банк" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено ПАТ "Українська інноваційна компанія" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Відповідач-1 - Приватне підприємство "Фірма "Альпарі ХХІ" - у поданому до суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та зазначив, що спірне майно вибуло з власності ТОВ "Ніса" на законних підставах у межах ліквідаційної процедури банкрутства. Відповідач наголошував, що постановою господарського суду Київської області від 12.05.2016 ТОВ "Ніса" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, у зв`язку з чим майно товариства було включене до ліквідаційної маси. У подальшому ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2016 ліквідатору надано згоду на реалізацію майна боржника шляхом проведення аукціону з метою задоволення вимог кредиторів. Відповідач-1 зазначив, що аукціон від 11.05.2017 було проведено з дотриманням вимог законодавства, зокрема, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також відповідних підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок реалізації майна банкрута. За результатами торгів ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" було визначено переможцем, після чого нотаріусом видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право власності на автозаправну станцію.
Відповідач-1 також звернув увагу, що під час придбання майна він діяв добросовісно, сплатив вартість об`єкта, а кошти від його реалізації були спрямовані на рахунок боржника та використані у процедурі ліквідації. Після набуття права власності відповідачем було проведено технічне обстеження об`єкта, за результатами якого встановлено його непридатність для експлуатації у первісному вигляді. У зв`язку з цим відповідач здійснив відчуження майна на користь ПП "Компанія "Надежда" за договором купівлі-продажу від 28.07.2017.
Крім того, відповідач-1 у відзиві заявив про застосування строку позовної давності та зазначив, що позивач знав або повинен був знати про вибуття спірного майна з його власності ще у 2017, коли було проведено аукціон та зареєстровано право власності за новим набувачем. На думку відповідача-1, інформація про проведення аукціону та реалізацію майна була відкритою та доступною, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений цивільним законодавством, закінчився задовго до звернення позивача до суду із цим позовом. Відповідач наголошував, що скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство не може вважатися новим моментом виникнення права на звернення до суду, оскільки сам факт відчуження майна був відомий позивачу значно раніше.
Відповідач-2 - Приватне підприємство "Компанія "Надежда" - у поданому відзиві також заперечувала проти задоволення позову та зазначало, що спірний об`єкт нерухомого майна був придбаний ним за відплатним договором купівлі-продажу у ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" після належної перевірки правомірності набуття останнім права власності. Відповідач-2 вказував, що на момент укладення договору купівлі-продажу у Державному реєстрі речових прав містилися відомості про законне набуття відповідачем-1 права власності на спірний об`єкт, а будь-які обтяження чи судові спори щодо майна відсутні.
Відповідач-2 зазначив, що після набуття права власності ним було здійснено комплекс будівельних та реконструкційних робіт, у результаті яких первісна автозаправна станція була фактично перебудована та створено новий об`єкт нерухомості - багатофункціональний автозаправний комплекс значно більшої площі та з іншими технічними характеристиками. Крім того, відповідач-2 вказує, що виконання будівельних робіт здійснювалося на підставі відповідних дозвільних документів, а завершення будівництва підтверджено актом готовності об`єкта до експлуатації та сертифікатом, виданим уповноваженим органом державного архітектурно-будівельного контролю. На підставі зазначених документів відповідачем зареєстровано право власності на новостворений об`єкт нерухомості.
Відповідач-2 також заявив про застосування позовної давності та зазначив, що право власності на спірний об`єкт було зареєстровано за відповідачем ще у 2017, після чого він відкрито та безперешкодно володіє майном, здійснює господарську діяльність та інвестував значні кошти у реконструкцію об`єкта. Відповідач ззаначив, що позивач мав можливість дізнатися про вибуття майна ще у момент проведення аукціону або державної реєстрації права власності, а тому звернення до суду через значний проміжок часу свідчить про пропуск строку позовної давності.
Третя особа - Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" - у письмових поясненнях також зазначив, що позовні вимоги ТОВ "Ніса" є безпідставними. Банк звернув увагу, що майно, яке є предметом спору, було реалізовано у межах ліквідаційної процедури банкрутства відповідно до судових рішень, які на момент проведення аукціону були чинними та обов`язковими до виконання. Третя особа зазначила, що подальше скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство не свідчить про автоматичну недійсність усіх дій, вчинених у межах цієї процедури, а також не може бути безумовною підставою для витребування майна у добросовісного набувача.
Ухвалою господарського суду від 03.12.2025 задоволено заяву Демчана О.І. про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено до участі у справі Демчана О.І. в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 14.01.2026 р.
Третя особа Демчан О.І. у поданих поясненнях стверджував, що ліквідаційна процедура ТОВ "Ніса" здійснювалася відповідно до вимог законодавства та під контролем суду, а всі дії ліквідатора були спрямовані на задоволення вимог кредиторів. Третя особа також наголошує, що результати аукціону та укладені за його результатами правочини не визнавалися недійсними у встановленому законом порядку. 
У поданій відповіді на відзиви відповідачів та пояснення третіх осіб позивач повторно наполягає на задоволенні позовних вимог та заперечує проти доводів щодо пропуску строку позовної давності. Позивач зазначає, що про порушення свого права дізнався лише після скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у 2022, оскільки саме з цього моменту, на його думку, стало очевидним відсутність правових підстав для реалізації майна. Крім того, позивач посилається на законодавчі положення щодо продовження строків позовної давності у період дії карантину, встановленого у зв`язку з поширенням COVID-19, а також під час дії воєнного стану, вважаючи, що зазначені обставини свідчать про своєчасність звернення до суду.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" в дохід Державного бюджету України 6357,96 грн судового збору.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Водночас, провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом.
З моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс його правовідносин, а спеціальні норми законодавства про банкрутство мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів України. Законодавство про банкрутство визначає особливі способи захисту інтересів учасників відповідного провадження, які з урахуванням принципу пріоритетності спеціальних норм мають застосовуватися переважно перед загальними цивільно-правовими способами захисту.
Одним із передбачених законом способів захисту є визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника та укладеного за його результатами договору купівлі-продажу в порядку, визначеному частиною третьою статті 55 Закону України «Про відновлення платоспросможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закон про банкрутство) та статтею 73 КУзПБ, і саме такий спосіб захисту обрано позивачем, який заявив вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу нерухомого майна - автозаправної станції, що належала на праві власності ТОВ "Ніса".
Так, правова природа реалізації у справі про банкрутство майна боржника на торгах у формі аукціону полягає у продажі цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності до покупця - переможця торгів, завершальною стадією чого є оформлення результатів продажу договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Така правова природа продажу майна з торгів дає підстави для можливості визнання результатів таких торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, у тому числі на підставі норм цивільного законодавства.
Процедура проведення аукціону у справі про банкрутство включає етапи передпідготовки, підготовки, організації та проведення аукціону з продажу майна боржника, а також оформлення результатів аукціону, що передбачає складання відповідного протоколу та укладення договору купівлі-продажу з подальшою передачею майна переможцю торгів. Порушення встановлених законодавством правил підготовки, проведення аукціону або оформлення його результатів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за статтею 55 Закону про банкрутство, що тягне за собою визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду при вирішенні спору про визнання недійсними результатів торгів необхідно встановити: чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні аукціону; чи вплинули ці порушення на його результати; чи призвели вони до порушення прав та законних інтересів особи, яка оспорює результати торгів.
До осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону, належать, зокрема, боржник, кредитори, зареєстровані учасники аукціону, особи, які вважають себе власниками майна, що виставляється на аукціон, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також інші особи у випадках, визначених законом. Наведена правова позиція сформована Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, зокрема у постанові від 30.11.2021 у справі № 910/21182/15 (910/16832/19), та підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19.
До предмета доказування у спорах про оскарження результатів аукціону належить встановлення дотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог законодавства щодо порядку отримання згоди заставного кредитора на продаж майна банкрута, особливостей укладення договору на аукціоні, порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону, допуску учасників до участі в аукціоні, порядку його проведення та оформлення результатів.
Порушення порядку організації будь-якого з вказаних елементів процедури є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у наведених постановах.
Визнання аукціону недійсним саме по собі не поновлює права заявника, водночас, може порушити інтереси добросовісного покупця. Аукціон може бути визнаний недійсним лише у разі, якщо порушення встановленого порядку його підготовки або проведення перешкодило або могло перешкодити продажу майна на умовах, найбільш вигідних для продавця.
У даному випадку ТОВ "Ніса" обґрунтовує свої вимоги тим, що спірний аукціон з реалізації майна товариства є недійсним, оскільки його призначення та проведення відбулося на підставі ухвали господарського суду, постановленої в межах процедури ліквідації у справі про банкрутство ТОВ "Ніса". На думку позивача, ключовим є те, що ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство товариства в подальшому була скасована за результатами перегляду за нововиявленими обставинами. Саме цю обставину ТОВ "Ніса" розцінює як таку, що нівелює правові наслідки всіх наступних процесуальних рішень, ухвалених у межах відповідної процедури, зокрема, рішень про надання згоди на продаж майна, організацію та проведення аукціону, а також укладення за його результатами договору купівлі-продажу.
Фактично правова позиція ТОВ "Ніса" зводилась до твердження про те, що відсутність чинної та належної правової підстави для здійснення процедури банкрутства виключає можливість визнання правомірними будь-яких дій, вчинених у її межах. Відтак, на переконання позивача, якщо початкова процесуальна підстава - ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство - була скасована, то всі подальші рішення та дії в межах такої процедури є юридично дефектними, а результати аукціону і укладений за його наслідками договір купівлі-продажу не можуть породжувати правових наслідків.
Позивач пов`язує дійсність спірного аукціону виключно з чинністю судового акта про відкриття провадження у справі про банкрутство та виходить з того, що його подальше скасування автоматично позбавляє легітимності всю процедуру ліквідації, включаючи реалізацію майна боржника.
Оцінюючи наведені доводи, суд першої інстанції вірно вийшов з необхідності розмежування питань законності судового акта, його подальшого перегляду та правових наслідків дій, вчинених на підставі такого акта у період його чинності. 
Місцевий господарський суд вірно зауважив, що сам по собі факт скасування судового рішення в майбутньому не означає автоматичної втрати юридичної сили тими правочинами та процесуальними діями, які були вчинені добросовісно, на виконання чинного та обов`язкового до виконання на той час судового акта.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що визначальним є встановлення того, чи були відповідні судові рішення чинними на момент вчинення спірних дій, чи діяли учасники процедури в межах наданих повноважень та чи мали місце порушення встановленого законом порядку підготовки і проведення аукціону, які могли вплинути на його результати. Саме ці обставини підлягають оцінці судом при вирішенні даного спору, а не лише факт подальшого скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Так, відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Водночас, згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення його в дію Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визнано таким, що втратив чинність.
При цьому з огляду на те, що спірні правовідносини, пов`язані з ліквідацією юридичної особи - ТОВ "Ніса", а також усі дії, вчинені в межах відповідної процедури, регулювалися чинним на той момент Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон Про банкрутство), суд першої інстанції вірно застосував положення саме цього Закону, а також норми Цивільного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2016 порушено (відкрито) провадження у справі № 911/1306/16 про банкрутство ТОВ "Ніса", а постановою від 12.05.2016 товариство визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Демчана О.І.
Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", за кредитними зобов`язаннями юридичної особи-позичальника перед яким ТОВ "Ніса" виступило майновим поручителем, що стало підставою для укладення між Банком та ТОВ "Ніса" договору іпотеки (майнової поруки) № 1838, відповідно до якого товариство передало в іпотеку належну йому на праві приватної власності автозаправну станцію, звернулося до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника - ТОВ "Ніса".
Ухвалою суду від 06.07.2016 грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" було визнано частково, при цьому, окремо до реєстру вимог кредиторів внесено вимоги в сумі 4 681 200 грн. як такі, що забезпечені заставою майна банкрута та підлягають задоволенню у позачерговому порядку.
Положеннями статті 44 Закону про банкрутство визначено порядок продажу майна боржника після проведення його інвентаризації та оцінки. Ліквідатор має право продавати майно шляхом аукціону або безпосередньо юридичним чи фізичним особам, обираючи спосіб реалізації з метою отримання максимальної ціни. Закон деталізує процедуру організації аукціону, яка включає підготовчий етап (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора, вибір організатора аукціону, оформлення проєкту договору), етап підготовки до проведення аукціону (укладення договору з організатором, публікація оголошення, прийняття заяв учасників та внесення гарантійних внесків), безпосереднє проведення аукціону та оформлення його результатів шляхом складання протоколу і укладення договору купівлі-продажу з подальшою передачею майна переможцю. Закон також передбачає особливі правила щодо продажу майна з обмеженим обігом, реалізації цінних паперів через професійних учасників фондового ринку, а також можливість прямого продажу окремих маловартісних активів.
Так, у контексті конкретного спору, у серпні 2016 на адресу господарського суду Київської області надійшло клопотання від ліквідатора ТОВ "Ніса" про надання дозволу на продаж майна, яке є предметом забезпечення вимог ПАТ "Український інноваційний банк".
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону про банкрутство продаж майна банкрута, що перебуває під заставою, може здійснюватися лише за умови згоди кредитора, чиї вимоги воно забезпечує, або за дозволом суду. Встановлені законом процедури та вимоги спрямовані на балансування інтересів кредиторів і боржника, забезпечення прозорості та правомірності операцій із майном, що перебуває у ліквідації.
Виходячи з наведеного, ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2016 було надано згоду на продаж майна банкрута, зокрема, автозаправної станції, і за результатами проведеного аукціону зазначений об`єкт нерухомості був реалізований.
В подальшому, за результатами проведення ліквідаційної процедури, 28.02.2018 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "Ніса", юридичну особу ліквідовано, а провадження у справі про банкрутство закрито.
І лише в 2020 за заявою ПАТ "Українська інноваційна компанія" про перегляд постанови про визнання боржника банкрутом за нововиявленими обставинами постанову про визнання ТОВ "Ніса" банкрутом скасовано, а провадження у справі про банкрутство закрито, що стало підставою для пред`явлення цього позову ТОВ "Ніса".
Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу України з процедур банкрутства, правочин щодо продажу майна, здійснений на аукціоні, який проведено з порушенням встановленого законом порядку підготовки або проведення торгів, і який перешкодив або міг перешкодити продажу майна за максимальною ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність). Таке оскарження можливе за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були порушені внаслідок відповідного правочину. Закон встановлює цю норму саме для забезпечення балансу між законними інтересами боржника та кредиторів і гарантує, що недійсним може бути визнаний лише такий правочин, який фактично порушує умови продажу і створює ризик недоотримання максимальних коштів від реалізації майна.
Станом на дату звернення ТОВ "Ніса" з цим позовом справа № 911/1306/16 про банкрутство товариства фактично не існує, оскільки ліквідаційна процедура була завершена, а згодом ухвала про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство була скасована за результатами перегляду вищевказаної ухвали за нововиявленими обставинами. Виходячи з цього, оскарження результатів аукціону в межах процедур, передбачених законодавством про банкрутство, на момент подання даного позову юридично неможливе. Цей факт є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, оскільки закон передбачає оскарження результатів аукціону лише у межах чинного провадження у справі про банкрутство, якого на даний час не існує, про що вірно встановлено судом першої інстанції.
Вибуття автозаправної станції з володіння ТОВ "Ніса" відбулося за волею самого товариства, вираженою через його представників. Станом на дату проведення аукціону всі вимоги законодавства були дотримані, а реалізація майна здійснювалася відповідно до встановленої процедури. Протягом понад восьми років з моменту проведення аукціону жоден із учасників правовідносин, у тому числі заставний кредитор, не оскаржував його результатів та не заявляв претензій щодо порядку його проведення.
Ухвала Господарського суду Київської області від 08.09.2016 у справі № 911/1306/16 на момент проведення аукціону 11.05.2017 була чинною та залишеною без змін постановою апеляційного суду від 20.12.2016, а отже підлягала виконанню та породжувала відповідні правові наслідки. Єдиний учасник боржника - ТОВ "Вітард" - протягом усього часу розгляду справи не висловлював заперечень щодо дій ліквідатора, ухвал суду чи проведеного аукціону. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що саме по собі скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство за нововиявленими обставинами не породжує автоматичної незаконності дій, вчинених у період її чинності, оскільки обставини, що стали підставою для скасування ухвали, не були відомі на момент відкриття провадження та проведення аукціону, і не впливають на правомірність дій, раніше вчинених організатором аукціону та результатів прилюдних торгів.
З огляду на викладене, доводи позивача про порушення порядку підготовки та проведення аукціону, зокрема, нібито відсутність належної згоди на продаж майна, є необґрунтованими. Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про визнання недійсними результатів аукціону не підлягає задоволенню.
Похідна вимога ТОВ "Ніса" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.07.2017, укладеного між ПП "Фірма "Альпарі ХХІ" та ПП "Компанія "Надежда", також є безпідставною, оскільки ґрунтується виключно на твердженні про недійсність результатів аукціону, яке не підтверджене належними та допустимими доказами із врахуванням вищезазначеного.
Щодо вимоги позивача про витребування спірного майна з незаконного володіння ПП "Компанія "Надежда", суд першої інстанції вірно зазначив про наступне.
Частиною першою ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).
Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.
Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.
Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.
До відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України.
При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.
Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Так, звертаючись із такою вимогою, позивач зобов`язаний довести, що спірне майно вибуло з його володіння поза його волею, а особа, яка набула це майно за відплатним договором, є недобросовісним набувачем, тобто знала або повинна була знати про відсутність у відчужувача права на його відчуження. За відсутності доказів таких обставин підстави для задоволення вимоги про витребування майна відсутні.
При цьому добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Оцінюючи доводи позивача щодо можливості витребування майна відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вірно зазначив, що така вимога підлягає задоволенню виключно за наявності сукупності визначених законом умов, зокрема, - якщо майно вибуло з володіння власника поза його волею. Саме на позивача покладається обов`язок доведення цієї обставини.
Суд першої інстанції вірно встановив, що спірне майно вибуло з власності ТОВ "Ніса" не поза його волею, а в межах процедури банкрутства, за наявності чинного на той момент судового рішення про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство та судового рішення про надання згоди на продаж цього майна. Реалізація майна здійснювалася відповідно до приписів законодавства, що регулює ліквідаційну процедуру. Кошти від продажу були зараховані на рахунок боржника та спрямовані на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, вибуття майна відбулося внаслідок реалізації волі самого боржника, вираженої через передбачений законом механізм ліквідації, а не внаслідок протиправного заволодіння чи інших дій третіх осіб.
Також судом установлено правомірність організації та проведення аукціону: оголошення було належним чином оприлюднене на офіційних веб-ресурсах Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України, умови участі були відкритими та однаковими для всіх потенційних покупців, а сама процедура відбувалася у публічний спосіб із забезпеченням змагальності та формування ціни на конкурентних засадах. Порушень порядку організації та проведення торгів судом не встановлено.
За таких обставин первісний набувач майна діяв як добросовісний покупець. Він придбав об`єкт за результатами відкритих публічних торгів, сплатив повну його вартість, отримав належним чином оформлені правовстановлюючі документи та здійснив державну реєстрацію права власності. На момент укладення правочину існувало чинне судове рішення у справі про банкрутство, яке не було скасоване та підлягало виконанню. Набувач не знав і об`єктивно не міг знати про можливі майбутні зміни процесуального статусу цієї справи чи про потенційне скасування відповідного судового акта в подальшому.
З огляду на встановлену судом обставину, що майно вибуло з володіння ТОВ "Ніса" саме за його волею, посилання позивача на положення статті 388 ЦК України не створює правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача. Закон не передбачає можливості повернення речі у разі її відчуження самим власником або уповноваженою ним особою в межах передбаченої законом процедури.
Скасування в подальшому судового рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство із врахуванням конкретних обставин справи не свідчить про незаконність відчуження, якщо воно здійснене відповідно до вимог законодавства, чинного на той час та, враховуючи, що учасники аукціону діяли добросовісно. Інакший підхід означав би покладення наслідків подальшої зміни судового рішення або іншої правової оцінки відповідних правовідносин на осіб, які діяли сумлінно та добросовісно, що суперечило б принципам правової визначеності та стабільності цивільного обороту, про що вірно встановлено судом першої інстанції.
Місцевий господарський суд також врахував, що подальші відчуження спірного майна відбувалися на підставі оплатних правочинів, а об`єкт зазнав істотних змін - проведено перебудову, реконструкцію, змінено його технічні характеристики та функціональне призначення. 
Задоволення позову за таких обставин фактично призвело б до надання позивачу подвійного майнового результату: збереження грошових коштів, отриманих від реалізації майна у процедурі банкрутства, та одночасного повернення істотно зміненого (покращеного) об`єкта нерухомості. Такий наслідок суперечив би засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також порушував би баланс інтересів сторін.
Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що спірне майно було відчужене на підставі чинних на той час судових рішень, у межах передбаченої законом процедури, за відплатним правочином, із дотриманням установленого порядку проведення аукціону та з фактичним отриманням позивачем грошового еквівалента. Доказів вибуття майна поза волею власника чи недобросовісності набувача суду не подано. Відтак, правові підстави для витребування спірного майна у добросовісного набувача відсутні.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно не розглядав заяву відповідача - 2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваного судового рішення, норм чинного законодавства, якими обґрунтовано рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25) - без змін.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніса" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2026 у справі №911/1306/16 (911/2273/25) залишити без змін.
Матеріали справи № 911/1306/16 (911/2273/25) повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 02.06.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко