П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1820/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
11 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату такої компенсації з урахуванням зазначеної винагороди. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток та зобов`язав відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Апелянт зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, має тимчасовий характер і тому не враховується при компенсації. Також скаржник посилається на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 та Порядку №260, вважаючи, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та не включається до розрахункової величини для визначення розміру спірної компенсації. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, посилаючись на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, фактично виплачувалася йому під час проходження військової служби та відповідно до правових висновків Верховного Суду підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 19 жовтня 2022 року №284 позивачу нараховано грошову компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. 
Позивач має статус учасника бойових дій на підставі посвідчення учасника бойових дій від 06 лютого 2023 року. 
Згідно з довідками про грошове забезпечення під час проходження військової служби, у тому числі у жовтні 2022 року, позивачу виплачувалася додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168. 
Листом від 30 грудня 2025 року відповідач повідомив позивача про те, що додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168, не враховується при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування зазначеної винагороди при визначенні розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Спірним у цій справі є питання правомірності невключення відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки позивача.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовцям у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні таких відпусток.
Згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Як установлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач під час проходження військової служби отримував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168. Разом з тим листом від 30.12.2025 №11540вих відповідач повідомив, що така винагорода при розрахунку спірної компенсації врахована не була.
Оцінюючи правомірність таких дій відповідача, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.
У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що пункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить застережень щодо неврахування винагород під час обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Навпаки, цією нормою передбачено врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою. Тому при визначенні розміру такої компенсації відповідач зобов`язаний врахувати суму додаткової винагороди, яку військовослужбовець фактично отримував перед звільненням.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постановах від 30.10.2025 у справах №240/3749/24, №240/33499/23 та №240/904/24, у яких підтвердив, що додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168, підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що додаткова винагорода, передбачена постановою №168, не підлягає включенню до розрахунку спірної виплати з огляду на її особливий правовий режим та віднесення Порядком №260 до окремого виду грошового забезпечення.
Такі доводи вже були предметом оцінки Верховного Суду, який виходив із того, що для вирішення питання про складові розрахункової величини грошової компенсації визначальне значення мають приписи пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 та фактичне отримання військовослужбовцем відповідних виплат, а не лише їх формальна класифікація в інших положеннях зазначеного Порядку.
З огляду на встановлені обставини справи, отримання позивачем додаткової винагороди під час проходження служби та наведені висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність неврахування відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, під час визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.