ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 638/18374/23

провадження № 61-8049св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -- керівник Ізюмської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада,
відповідач --  ОСОБА_1 , Фермерське господарство «ЮГ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року у складі судді Латки І. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 травня 2025 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року керівник Ізюмської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства (далі - ФГ) «ЮГ» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява прокурора мотивована тим, що Ізюмською окружною прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження від 17 серпня 2021 року № 42021222090000080 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність ОСОБА_1 . Зокрема, 02 серпня 2021 року відбулося пленарне засідання XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання, на якому відповідно до пункту 15 Порядку денного вказаної сесії розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 . Рішенням селищної ради від 02 серпня 2021 року № 15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради. На підставі вищевказаного рішення Борівської селищної ради державним реєстратором 27 серпня 2021 року внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності на земельну.
Прокурор вважав, що рішення селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з того, що воно не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів. Виходячи з вимог закону та кількісного складу депутатів селищної ради (26 депутатів), для прийняття рішення на сесії сільської ради необхідно 18 голосів депутатів, тоді як присутніх на засіданні ради було 17 депутатів. Крім того, Борівський селищний голова Тертишний О. В. не був присутнім на вказаному пленарному засіданні та не скористався своїм правом ухвального голосу. З огляду на вимоги частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» вказане рішення не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів, однак, секретарем Борівської селищної ради Кіяном В. О. рішення було підписано та скріплено відтиском печатки Борівської селищної ради, що не відповідає вимогам законодавства.
Зазначав, що відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Борівської селищної ради, спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки, означає, що громада, як власник, волю (згоду) на її відчуження не виявляла, а тому вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від набувача.
Крім того, між відповідачами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований 28 січня 2022 року реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О. В. (номер запису про інше речове право 46543154). Однак, оскільки територіальна громада не уповноважувала Борівську селищну раду на прийняття вказаного рішення всупереч вимог закону, то і ОСОБА_1 на підставі такого рішення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набула, а, отже, і не могла у подальшому передати її в користування іншим особам. Тому, враховуючи, що державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 проведено на підставі незаконного рішення Борівської селищної ради, договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його укладення, і підлягає визнанню недійсним.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із цим позовом в інтересах держави, прокурор зазначав, що у цьому випадку порушено інтереси держави, оскільки Борівською селищною радою видано незаконне рішення, що у подальшому призвело до незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади. Необхідність звернення прокурора з цим позовом в інтересах територіальної громади до суду обумовлена тим, що інтереси територіальної громади (власника земельної ділянки) порушено Борівською селищною радою, яка діяла всупереч інтересам відповідної територіальної громади та вимогам чинного законодавства. Оскільки Борівською селищною радою не вжито жодних дій на відновлення порушеного права громади, з огляду на викладене, прокурором, згідно з вимогами статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прийнято рішення про звернення до суду із цим позовом для захисту інтересів держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: 
-- витребувати на користь Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 та ФГ «ЮГ» земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий номер 6321055100:17:003:0367, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області;
-- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 6321055100:17:003:0367, укладений 05 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «ЮГ» в особі Кириченка С. О., зареєстрований 28 січня 2022 року реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О. В. (номер запису про інше речове право 46543154).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 22 травня 
2025 року, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення правомірно керувалася загальновідомими правилами заокруглення та при наявності 17 голосів «за» правомірно визнала прийнятим рішення «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 ».
Суди врахували, що загальний склад депутатів Борівської селищної ради у кількості 26 депутатів, а 2/3 від загального окладу складає 26/3*2 =17,33. Оскільки, отримане число є дробовим (17,33) та не становить ціле число від загального складу ради, тому воно повинно заокруглюватись відповідно до загальновідомих правил заокруглення, а саме: якщо остання цифра у числі 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця, якщо - 4 і менше, то ігнорується.
Суди також вважали, що витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 не відповідатиме критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном. ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, якою вона правомірно користувалася за цільовим призначенням тривалий час, у межах норм, передбачених законом, на підставі рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. У подальшому правомірно передала у користування (оренду) належну їй земельну ділянку ФГ «Юг», яке у свою чергу правомірно нею користувалося за цільовим призначенням, не порушуючи жодних норм чинного законодавства і жодних прав громадян і держави.
Задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а, отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін.
Наданням ОСОБА_1 у власність земельної ділянки права та інтереси держави, територіальної громади, сусідніх землекористувачів не порушуються. Отже, втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування нею земельною ділянкою, яка протиправних дій для заволодіння земельною ділянкою не вчиняла, має ознаки непропорційного втручання у її право на мирне володіння майном.
Позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства є похідними від позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У касаційній скарзі, поданій у червні 2025 року до Верховного Суду, заступник керівника Харківської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли безпідставних висновків про можливість заокруглення в меншу сторону голосів депутатів під час голосування за виділення землі, оскільки законодавством чітко визначено, що для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, за нього повинно проголосувати щонайменше 2/3 від кількісного складу депутатів, що у даному випадку становить 18 голосів.
Посилається на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду.
Суди помилково вказали про непропорційність втручання у мирне володіння спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 , оскільки вона не є добросовісним набувачем майна, так як, проявивши розумну обачність, вона мала знати про те, що селищна рада не мала права передавати їй землю у власність з такою кількістю голосів депутатів (17 голосів).
Крім того, спір пов`язаний з попередженням незаконного вибуття земель сільськогосподарського призначення з комунальної власності, що становить значний суспільний інтерес.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2025 року Борівська селищна рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокурора, в якому вказує, що викладені у скарзі доводи є безпідставними, селищна рада діяла у межах повноважень, а рішення про виділення землі було законним, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

29 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням І сесії VIII скликання від 03 грудня 2020 року № 1 «Про початок повноважень депутатів Борівської селищної ради» прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання у загальній кількості 26 депутатів.

Згідно з рішенням ІІ сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 11 грудня 2020 року № 1 прийнято до відома факт дострокового припинення повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком, та прийнято до відома факт початку повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком.

Відповідно до протоколу № 14 XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, згідно з пунктом 15 Порядку денного вказаної сесії, розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання від 02 серпня 2021 року по питанню № 15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » проголосувало «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання.

Рішенням XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання № 15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га /кадастровий номер 6321055100:17:003:0367/ за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради.

На підставі зазначеного рішення Борівської селищної ради 27 серпня 2021 року державним реєстратором Борівської селищної ради Стрілець Сергієм Сергійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61369194 від 03 листопада 2021 року, та внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321055100:17:003:0367 (номер відомостей про речове право 44849687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2432447563210).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав станом на 03 жовтня 2023 року (інформаційна довідка № 348982476), земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321055100:17:003:0367 на підставі договору оренди земельної ділянки 05 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЮГ» (ЄДРПОУ 31936159), в особі Кириченка С. О., зареєстрований 28.01.2022, передана у користування ФГ «ЮГ», про що реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63275848 від 05 лютого 2022, та внесено запис про інше речове право за № 46543154.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 04 липня 2023 року у справі 
№ 233/4365/18 та постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі 
№ 910/1873/17, від 10 вересня 2018 року справі № 920/739/17, від 20 липня 
2022 року у справі № 757/39973/19-ц, від 16 серпня 2023 року у справі 
№ 161/2552/21, від 17 січня 2024 року у справі № 200/7407/19, від 03 липня 
2024 року у справі № 509/3390/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перш за все, Верховний Суд зазначає що висновки, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції є взаємовиключними.
Так, суди зробили висновки про правомірність рішення селищної ради. Після цього, суди досліджували добросовісність ОСОБА_1, протиправність втручання у право власність ОСОБА_1 , зазначали про баланс інтересів сторін. Проте, такі висновки судів робляться лише в тому випадку, якщо позов є обґрунтованим, рішення ради є незаконним і є підстави для витребування спірного майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах народовладдя, законності, гласності, колегіальності, поєднання місцевих і державних інтересів, виборності, правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування, судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 19 Конституції України та статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У пункті а) частини першої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Відповідно до пункту 30 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» під час відчуження об`єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, рішенням органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2 частини третьої статті 197 Виборчого кодексу України встановлено, що загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 10 тисяч до 30 тисяч виборців - 26 депутатів

Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ряди відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів (стаття 3 Закону).

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України. Місцеві ради та їх органи забезпечують необхідні умови для ефективного здійснення депутатами місцевих рад їх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос.

Стаття 66 Регламенту Борівської селищної ради Харківської області встановлює, що рішення ради приймаються на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом.

Частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів.

Встановивши, що за рішення про передачу спірної земельної ділянки проголосувало 17 депутатів при пленарному складі 26 депутатів, суди першої та апеляційної інстанції вважали таке рішення законним, оскільки дві третини депутатів складає 17,33, тому, за правилами математики, необхідно округлити це число до 17.

З такими висновками судів погодитися у жодному разі не можна, оскільки частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко визначено, що рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки приймається не менше як двома третинами голосів депутатів, у той час як 17 голосів є меншим за дві третини голосів депутатів від загального числа (26*2/3=17,33> 17).

Таке словосполучення як «не менше двох третин» виключає можливість застосування математичного підходу та округлення не цілого числа до меншого значення, оскільки кількість голосів буде меншою за дві третини.

Подібного підходу дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 826/2184/17 (провадження № 11-918апп18).

Тобто, суди застосували математичний розрахунок, а не вимоги закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поряд з тим, що суди попередніх інстанцій вважали рішення селищної ради законним, а позовні вимоги прокурора необґрунтованими, судами було досліджено добросовісність набувача землі - ОСОБА_1 , та пропорційність втручання в її право власності з інтересами держави.

Проте, питання добросовісності та пропорційності втручання у права власності необхідно досліджувати у разі незаконності вибуття майна з власності власника - держави, у той час, як, на думку судів, таке вибуття було здійснено у межах закону.

Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки складу учасників справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). А відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 70)).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).

Прокурор, звертаючись до суду із позовом у цій справі, зазначив, що позов подано на захист Борівської селищної територіальної громади, права якої порушено внаслідок незаконних дій Борівської селищної ради.

При цьому, прокурором було зазначено матеріальним позивачем, в інтересах якого він звернувся до суду, державу в особі саме Борівської селищної ради.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, перед тим, як визначити коло відповідачів, прокурор має встановити, насамперед: (а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу; (б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу; (в) залежно від установленого - коло відповідачів (див., зокрема, пункт 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20(провадження № 14-206цс21).

У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

Такі правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18 (провадження № 12-60гс23).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, Борівська селищна рада, в інтересах держави в особі якої подав позов прокурор, визначивши раду, як позивача, заперечує, як проти позову загалом, так і проти касаційної скарги прокурора на стадії касаційного провадження.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд вказаному належної правової оцінки не надали, не перевіривши повноважень прокурора на захист прав держави саме в особі Борівської селищної ради, та обґрунтування прокурора на подання цього позову.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, належним чином не встановили усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, позовних вимог та складу учасників судового процесу, їх процесуальний статус.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, вирішувати питання про склад осіб, які беруть участь у справі, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 травня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк