ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3872/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Еколан Інгредієнти” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Еколан Інгредієнти” (далі також – ТОВ “Еколан Інгредієнти”, товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі також – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та компанією SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. укладено контракт на поставку товару, відповідно до якого продавець зобов`язався поставити, а позивач – прийняти та оплатити товар. На виконання умов контракту продавцем виставлено інвойс на загальну суму 18 066,88 доларів США.
З метою митного оформлення товару уповноваженим представником декларанта подано митну декларацію та документи, необхідні для підтвердження митної вартості товару. Митну вартість товару визначено за основним методом – за ціною договору (вартістю операції) відповідно до статті 57 Митного кодексу України (далі – МК України).
Позивач зазначає, що за результатами перевірки документів Волинська митниця безпідставно відмовила у визнанні заявленої митної вартості та прийняла рішення про її коригування із застосуванням резервного методу. Внаслідок такого коригування митна вартість товару була збільшена, що призвело до збільшення суми митних платежів.
На обґрунтування позову позивач вказує, що ним у повному обсязі оплачено вартість товару та транспортні послуги, а до митного оформлення подано всі документи, передбачені статтею 53 МК України, які містять об`єктивні, достовірні та документально підтверджені відомості про митну вартість товару.
Позивач посилається на положення статей 49-58 МК України, статті 9 Конституції України, Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, а також Закону України від 10.04.2008 №250-VI “Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі”. На думку позивача, митним органом не доведено наявності обставин, які б унеможливлювали визначення митної вартості товару за основним методом.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву Волинська митниця позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.
Відповідач зазначив, що відповідно до статей 49, 52, 53, 54 та 58 МК України декларант зобов`язаний подати достовірні та документально підтверджені відомості щодо митної вартості товару, а митний орган наділений повноваженнями перевіряти правильність її визначення.
На думку відповідача, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.
Зокрема, відповідач вказує на невідповідність відомостей щодо перевізника у транспортних документах та рахунках на оплату транспортних послуг, відсутність документального підтвердження окремих витрат на транспортування, ненадання банківських платіжних документів щодо оплати транспортно-експедиційних послуг, а також відсутність страхового договору та страхових документів, на які містяться посилання в документах, поданих до митного оформлення.
Відповідач зазначає, що за таких обставин у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару, а тому були наявні правові підстави для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості та переходу до резервного методу.
На обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення Митного кодексу України, статтю VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, а також Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65.
У відповіді на відзив представник позивача заперечив проти доводів відповідача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач зазначив, що відповідно до частин першої-третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів є ціна договору, а застосування кожного наступного методу допускається лише за умови неможливості застосування попереднього.
На думку позивача, митний орган мав у своєму розпорядженні всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною контракту. При цьому відповідач ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві не навів належного обґрунтування причин, з яких подані документи не підтверджують заявлену митну вартість.
Позивач також зазначив, що після випуску товару подав додаткові документи в порядку частини восьмої статті 55 МК України, які додатково підтверджують заявлену митну вартість товару.
Крім того, представник позивача послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.08.2018 у справі №820/9195/15, від 28.08.2018 у справі №810/3879/17, від 21.12.2018 у справі №815/1670/17, від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 та від 15.02.2023 у справі №815/2552/16, відповідно до яких сам по собі факт наявності в інформаційних базах митних органів відомостей про митне оформлення аналогічних товарів за вищою митною вартістю або спрацювання системи управління ризиками не є достатньою підставою для коригування митної вартості та відмови у застосуванні основного методу її визначення.
У зв`язку з наведеним представник позивача вважає, що рішення про коригування митної вартості прийняте без достатніх правових підстав, а тому підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 16.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
18.07.2024 між ТОВ “Еколан Інгредієнти” (покупець) та SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. (продавець) укладено контракт №36, відповідно до якого продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати на умовах контракту товари в асортименті та кількостях, зазначених у інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Ціна за одиницю товар та загальна вартість кожної партії, що підлягають поставці, зазначається сторонами у інвойсах до цього контракту, які є невід`ємною частиною контракту. Незалежно від умов поставки ціни включають (окрім інших витрат згідно Incoterms 2010) також вартість упаковки, маркування, піддонів і завантаження. Покупець здійснює оплату за товари згідно з умовами, вказаними, у інвойсі, в доларах США шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця, зазначений у п. 10 цього контракту.
Додатковою угодою №1 від 12.11.2024 до Контракту №36 від 18.07.2024 внесено зміни до п. 10 цього контракту щодо банківських реквізитів продавця.
Відповідно до інвойсу №SDFE3250925-1 від 18.10.2025 продавцем поставлено покупцю товар на загальну суму 18 066,88 доларів США.
На виконання умов контракту та інвойсу позивачем здійснено оплату товару платіжною інструкцією в іноземній валюті №126 від 10.10.2025 у сумі 3440,00 доларів США та платіжною інструкцією в іноземній валюті №156 від 11.12.2025 у сумі 14 626,88 доларів США, що разом становить 18 066,88 доларів США та відповідає загальній вартості товару за інвойсом №SDFE3250925-1 від 18.10.2025.
З метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту 26.12.2025 декларантом позивача в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано митну декларацію (далі також - МД) №25UA205050050836U1 з описом товару: “Прямий ровінг (рівниця) з скловолокна, використовується у виробництві конструкційних склопластиків методом намотування й пультрузії, у бабінах: - Roving for pultrusion ECR24-2400D-601, прямий, у бобінах, діаметр елементарної нитки 24 мкм – 10550 кг; - Roving for pultrusion ECR24-4800D-601, прямий, у бобінах, діаметр елементарної нитки 24 мкм – 31466 кг; Продукція переміщується на клеєних піддонах з фанери. Торгівельна марка SHANDONG FIBERGLASS. Країна виробництва CN. Виробник SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP”.
У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару 18 066,88 доларів США. З урахуванням витрат, які покупець поніс під час переміщення товару до митного кордону України, митна вартість становить 24 844,98 доларів США. 
Для підтвердження митної вартості декларантом надано: пакувальний лист б/н від 18.10.2025, рахунок-проформа №SDFE3250925-1 від 25.09.2025, інвойс №SDFE3250925-1 від 18.10.2025, коносамент №ZM25100573 від 24.10.2025, автотранспортні накладні №20251222/01 та №20251222/02 від 22.12.2025, декларація про походження товару №SDFE3250925-1 від 18.10.2025, банківські платіжні документи №126 від 10.10.2025 та №156 від 11.12.2025, рахунки-фактури на транспортно-експедиційні послуги №3193 та №3194 від 24.12.2025, документи про вартість перевезення №2412/01 та №2412/02 від 24.12.2025, документ про вартість страхування б/н від 24.10.2025, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 12.11.2024, зовнішньоекономічний контракт №36 від 18.07.2024, додаткова угода №9 від 05.05.2025, договір про надання послуг митного брокера №107/21-Т від 01.10.2021, договір про перевезення №18-01-24-М від 18.01.2024, інформація виробника №601 від 12.10.2025, транспортні заявки №33-1.1 та №33-1.2 від 08.10.2025.
Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару митницею встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:
“Відповідно гр. 23 автотранспортних накладних від 22.12.2025 №20251222/02 та №20251222/01 штамп та підпис перевізників товару зазначені LLC MOSIICHUK TRANS та KRAFT TRAVEL LLC, що суперечить перевізнику, вказаному в рахунках на оплату від 24.12.2025 №3193 та №3194 - ТОВ “АТСФ”.
Відповідно до рахунків на оплату від 24.12.2025 №3193 та №3194 серед товарів (робіт, послуг) наявні витрати з винагороди експедитора, однак дані витрати зазначені лише на території України. Згідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65 (далі - Методичні рекомендації), собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення. У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов`язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду). Враховуючи викладене, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на комерційних умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, статті 58 МК України), є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів. 
Відповідно п. 4.1 договору від 18.01.2024 №18-01-24-М оплата за послуги здійснюється протягом 5 банківських днів з дати надання електронною поштою експедитором рахунку, проте для підтвердження заявлених транспортних витрат не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг.
Згідно підтвердження страхування вантажу від 24.12.2025 №3193 та №3194 № б/н наявних договір страхування №200243786.25 від 01.03.2025, проте даний договір не подано до митного оформлення. Також, для підтвердження понесених витрат, зазначених в гр. 22 ДМВ не подано страхований поліс. Отже, декларантом не надано визначених частиною другою статті 53 Кодексу страхових документів”.
У зв`язку із зазначеним митниця запропонувала декларанту відповідно до статей 53 та 54 МК України у десятиденний строк надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 4) документи, що підтверджують вартість страхування; 5) каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товарів; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 7) копія митної декларації країни відправлення.
Декларантом на вимогу митниці було надано: 1) лист відправника товару від 18.10.2025; 2) копія митної декларації країни відправлення від 21.10.2025 №422720250001155789; 3) справи від 02.09.2025 №380/15990/25 та від 06.10.2025 №380/15663/25; 4) прайс-лист від 15.09.2025.
З цього приводу митниця зазначила, що справи від 02.09.2025 № 380/15990/25 та від 06.10.2025 № 380/15663/25 (судові рішення у таких справах) прийняті митницею до уваги, але не є підтвердженням митної вартості оцінюваного товару, оскільки дані документи не стосуються партії товару. Копія митної декларації країни відправлення від 21.10.2025 №422720250001155789 не відповідає статті 254 МК України, адже документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. 
Інші витребувані документи декларант відмовився надати, про що зазначено в листі від 26.12.2025 №577. 
Внаслідок цього Волинська митниця дійшла висновку, що для усунення виявлених розбіжностей переліку запитуваних нею документів не надано та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2 та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/001205.
У графі 33 оскаржуваного рішення митний орган зазначив, що у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також у зв`язку зі спрацюванням ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, митницею відповідно до статей 55 та 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.
На виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а, передбаченого статтею 59 МК України, та методу 2б, передбаченого статтею 60 МК України, з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, а також методу 2в, передбаченого статтею 62 МК України, та методу 2г, передбаченого статтею 63 МК України, з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митна вартість товару визначена за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України.
За основу для визначення митної вартості за резервним методом митниця використала раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість товару, а саме товару №1 на рівні 0,7033 долара США за 1 кг за електронною митною декларацією від 13.08.2025 №25UA206060004618U2.
У рішенні зазначено, що за основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару “Рівниця (склоровінг) зі скловолокна у бобінах... торгова марка - SHANDONG FIBERGLASS, виробник - SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP.”, імпорт якого здійснено на умовах поставки FOB Qingdao згідно контракту, укладеного з виробником товару.
При цьому митний орган зазначив, що коригування на обсяг партії, комерційні умови та умови поставки не здійснювалося.
Унаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості товарів митна вартість товару була визначена митним органом за резервним методом у розмірі 29 549,86 доларів США, виходячи з рівня митної вартості 0,7033 долара США за 1 кг товару.
Додатково у рішенні зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг, за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або в судовому порядку.
Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA205050050921U9 від 26.12.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У даному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД від 26.12.2025 №25UA205050050836U1 декларант позивача подав наступні документи: пакувальний лист б/н від 18.10.2025, рахунок-проформа №SDFE3250925-1 від 25.09.2025, рахунок-фактура (інвойс) №SDFE3250925-1 від 18.10.2025, коносамент №ZM25100573 від 24.10.2025, автотранспортні накладні №20251222/01 та №20251222/02 від 22.12.2025, декларація про походження товару №SDFE3250925-1 від 18.10.2025, банківські платіжні документи №126 від 10.10.2025 та №156 від 11.12.2025, рахунки-фактури на транспортно-експедиційні послуги №3193 та №3194 від 24.12.2025, документи про вартість перевезення №2412/01 та №2412/02 від 24.12.2025, документ про вартість страхування б/н від 24.10.2025, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 12.11.2024, зовнішньоекономічний контракт №36 від 18.07.2024, додаткова угода №9 від 05.05.2025, договір про надання послуг митного брокера №107/21-Т від 01.10.2021, договір про перевезення №18-01-24-М від 18.01.2024, інформація виробника №601 від 12.10.2025, транспортні заявки №33-1.1 та №33-1.2 від 08.10.2025.
Декларантом на вимогу митниці додатково було надано: 1) лист відправника товару від 18.10.2025; 2) копія митної декларації країни відправлення від 21.10.2025 №422720250001155789; 3) справи від 02.09.2025 №380/15990/25 та від 06.10.2025 №380/15663/25; 4) прайс-лист від 15.09.2025.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Так, рахунком-фактурою (інвойсом) №SDFE3250925-1 від 18.10.2025 (18 066,88 доларів США), яка узгоджується із наданими митниці копіями платіжних інструкцій в іноземній валюті №126 від 10.10.2025 у сумі 3440,00 доларів США та №156 від 11.12.2025 у сумі 14 626,88 доларів США, що разом становить 18 066,88 доларів США та відповідає загальній вартості товару за інвойсом №SDFE3250925-1 від 18.10.2025. Тобто, на час розмитнення товару позивач здійснив його оплату (передоплату) відповідно до умов договору. 
З урахуванням витрат, які покупець поніс під час переміщення товару до митного кордону України, митна вартість становить 24 844,98 доларів США. Такі додаткові витрати підтверджуються коносаментом рахунками на оплату (транспортно-експедиційних послуг) №3193 та №3194 від 24.12.2025, довідками про транспортні витрати №2412/01 та №2412/02 від 24.12.2025, документом про підтвердження страхування вантажу б/н від 24.10.2025, договором про перевезення №18-01-24-М від 18.01.2024 та заявками на транспортно-експедиторські послуги вантажів №33-1.1 і №33-1.2 від 08.10.2025.
Відповідно до частини 8 статті 55 МК України ТОВ “Еколан Інгредієнти” листом вих. №38 від 12.02.2026 для підтвердження заявленої митної вартості надано додаткові документи, а саме: копії довідок АТ “Райффайзен Бакнк” №В6/19-8155 від 14.10.2025, №В6/19-9776 від 29.12.2025; копію з виписки за 10.10.2025 та 12.12.2025 АТ “Райффайзен Бакнк”; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3321 від 29.12.2025; копію платіжної інструкції №129 від 28.01.2026; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3322 від 29.12.2025; копію платіжної інструкції №128 від 28.01.2026; копію витягу з виписки за 28.01.2026 АТ “Райффайзен Бакнк”.
У листі позивач зазначив, що товар за інвойсом №SDFE3250925-1 від 18.10.2025 повністю оплачено продавцю SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. двома платежами на загальну суму 18 066,88 доларів США, що підтверджується банківськими документами. Позивач також вказав, що транспортні витрати до митного кордону України підтверджуються рахунками-фактурами на транспортно-експедиційні послуги, довідками про вартість перевезення, транспортними заявками та актами наданих послуг. Крім того, товариство заперечило висновок митного органу щодо необхідності включення до митної вартості винагороди експедитора, посилаючись на те, що такі послуги надавалися резидентом України після ввезення товару та не є складовою митної вартості відповідно до статті 58 МК України. Також позивач зазначив, що на момент митного оформлення строк оплати транспортно-експедиційних послуг, передбачений договором, ще не настав, а тому відсутність платіжних документів під час митного оформлення не свідчила про непідтвердження транспортних витрат. На підтвердження подальшої оплати таких послуг позивач додав до листа платіжні інструкції, банківські виписки та акти наданих транспортно-експедиційних послуг. У зв`язку з наведеним позивач просив врахувати подані документи та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2.
Волинська митниця листом від 19.02.2026 №7.3-2/15-02/14/2283 повідомила ТОВ “Еколан Інгредієнти” про те, що додатково подані документи не усувають розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні. Внаслідок цього митниця відмовила позивачу в скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2.
Суд звертає увагу, що у цьому листі митниця одночасно зазначає про ненадання документів для усунення виявлених розбіжностей та визнає отримання від декларанта банківських виписок, довідок банку, актів наданих послуг, платіжних інструкцій та інших документів, поданих на підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому відповідач не навів мотивів, з яких подані документи не можуть підтверджувати числові значення складових митної вартості товару, а фактично повторив висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення.
Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД від 26.12.2025 №25UA205050050836U1 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсі №SDFE3250925-1 від 18.10.2025 та підтверджена оплатою за товари копіями платіжних інструкцій в іноземній валюті №126 від 10.10.2025 у сумі 3440,00 доларів США та №156 від 11.12.2025 у сумі 14 626,88 доларів США, що разом становить 18 066,88 доларів США.
Вартість транспортування до кордону України (морським та автомобільним шляхом), завантаження товару (обробка контейнеру) та страхування включена до митної вартості відповідно до вищенаведених документів.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, не вказав, що такими доказами повинні бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому суд вважає, що надані документи відповідають рекомендаційним вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 “Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення”.
Як виснував Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Щодо вказаних в оскаржуваному рішенні розбіжностей у поданих документах суд зазначає наступне.
Суд не погоджується з висновками відповідача щодо наявності розбіжностей у документах, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Так, митний орган зазначив, що в автотранспортних накладних від 22.12.2025 №20251222/01 та №20251222/02 перевізниками вказані LLC MOSIICHUK TRANS та KRAFT TRAVEL LLC, тоді як у рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг від 24.12.2025 №3193 та №3194 зазначено ТОВ “АТСФ”. Разом з тим наведена обставина сама по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару та не впливає на числові значення її складових. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “АТСФ” виступало експедитором за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №18-01-24-М від 18.01.2024, тоді як безпосереднє перевезення вантажу здійснювалося залученими перевізниками. Отже, зазначення у транспортних документах перевізників, відмінних від експедитора, відповідає змісту транспортно-експедиційних правовідносин та не свідчить про наявність суперечностей у поданих документах.
ТОВ “Еколан Інгредієнти” договорів з перевізниками LLC MOSIICHUK TRANS та KRAFT TRAVEL LLC не укладало і, відповідно, платежів не здійснювало.
Послуги ТОВ “Еколан Інгредієнти” надавало саме ТОВ “АТСФ” по договору про надання транспортно-експедиційних послуг №18-01-24-М від 18.01.2024.
Стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д. Відносини експедиторів, вантажовідправників га вантажоодержувачів і порядок розрахунків між ними визначаються насамперед змістом договору на транспортно-експедиційне обслуговування. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, обов`язків та інших відносин, що не суперечить чинному законодавству. Експедитор може фактично виконати послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань. У той же час, хоча договір транспортного експедирування залежно від його умов може містити окремі елементи договорів доручення, комісії, підряду, зберігання, перевезення тощо, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв`язку з цим законодавством передбачено окреме правове регулювання відносин за договором експедирування. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Згідно зі ст. 9 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” від 01.07.2004 №1955-IV за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Оскільки позивач є резидентом України, відповідно до вказаної норми місцем надання транспортно-експедиторських послуг є Україна.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів всіх витрат за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України.
З урахуванням наведеного суд відхиляє доводи відповідача про необхідність включення до митної вартості винагороди експедитора, зазначеної у рахунках на оплату від 24.12.2025 №3193 та №3194. Відповідач не встановив розміру такої винагороди, не навів розрахунку її впливу на митну вартість товару та не довів, що відповідні витрати пов`язані саме з транспортуванням товару до місця ввезення на митну територію України. Саме лише посилання на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, не є достатнім для висновку про непідтвердження митної вартості товару, оскільки визначальним у спірних правовідносинах є дотримання вимог статті 58 МК України.
Безпідставними є також висновки митниці щодо відсутності документів про оплату транспортних послуг. В оскаржуваному рішенні митниця зазначила, що відповідно п. 4.1 договору від 18.01.2024 №18-01-24-М оплата за послуги здійснюється протягом 5 банківських днів з дати надання електронною поштою експедитором рахунку.
Як убачається з матеріалів справи, рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг №3193 та №3194 датовані 24.12.2025, тоді як оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте 26.12.2025, тобто фактично через два дні після виставлення відповідних рахунків. За таких обставин відсутність на дату митного оформлення документів про оплату транспортних послуг сама по собі не свідчить про відсутність або непідтвердження транспортних витрат. Крім того, у подальшому позивач подав митному органу акти наданих послуг, платіжні інструкції та банківські виписки, якими підтверджено оплату транспортно-експедиційних послуг, однак зазначені документи не були належним чином оцінені відповідачем. Отже, наведена обставина не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості товару або неможливість її визначення за основним методом.
Суд також не погоджується з висновками відповідача щодо неподання документів, які підтверджують вартість страхування товару. Як убачається з матеріалів справи, під час митного оформлення декларантом було подано документ про вартість страхування (підтвердження страхування вантажу від 24.10.2025), який містить відомості про відповідну складову митної вартості товару. Водночас митний орган послався на те, що у зазначеному документі міститься посилання на договір страхування №200243786.25 від 01.03.2025 та страховий поліс, які не були подані до митного оформлення. Однак сам по собі факт неподання договору страхування або страхового полісу не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару та не є безумовною підставою для відмови у застосуванні основного методу її визначення. Відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про недостовірність відомостей щодо страхових витрат, не встановлено розбіжностей між документом про вартість страхування та іншими поданими документами, не зазначено, які саме числові значення складових митної вартості неможливо перевірити без подання договору страхування чи страхового полісу. Крім того, в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які висновки щодо неправильного визначення декларантом розміру страхових витрат або їх невключення до митної вартості товару. Фактично відповідач обмежився лише констатацією відсутності окремих документів без наведення обґрунтування того, яким чином така обставина впливає на правильність визначення митної вартості товару. За таких обставин суд доходить висновку, що наведене митним органом зауваження має формальний характер та не доводить наявності підстав, передбачених статтями 54 та 58 МК України, для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що копія митної декларації країни відправлення від 21.10.2025 №422720250001155789 не відповідає вимогам статті 254 МК України. Так, відповідно до статті 254 МК України переклад документів українською мовою вимагається лише у разі, якщо відомості, що містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження даних, зазначених у митній декларації. Водночас в оскаржуваному рішенні відповідач не навів жодного обґрунтування того, які саме відомості, що містяться у митній декларації країни відправлення, потребували перекладу, які обставини неможливо було перевірити без такого перекладу та яким чином його відсутність вплинула на можливість встановлення числових значень складових митної вартості товару. Більше того, наведене зауваження не стосується жодної із обставин, покладених митницею в основу коригування митної вартості, а саме транспортних витрат, витрат на страхування, винагороди експедитора чи відомостей, використаних при застосуванні резервного методу визначення митної вартості. За відсутності доказів того, що неподання перекладу унеможливило здійснення митного контролю або перевірку заявленої митної вартості товару, саме по собі посилання на невідповідність документа вимогам статті 254 МК України має формальний характер та не може свідчити про недостовірність відомостей, заявлених декларантом, чи бути самостійною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.
Крім того, суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.
За таких обставин наведені митним органом зауваження не свідчать про наявність розбіжностей, які унеможливлювали б визначення митної вартості товару за основним методом, а тому не можуть вважатися достатньою підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості та переходу до резервного методу її визначення.
За приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування окремих додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
Ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є рахунок-фактура (інвойс). 
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неподання каталогів, специфікацій та прайс-листів виробника товару, оскільки зазначені документи мають виключно довідковий та інформаційний характер, відображають загальні умови реалізації продукції виробником і не підтверджують ціну товару, погоджену сторонами у конкретній зовнішньоекономічній операції. Натомість ціна оцінюваного товару у даному випадку підтверджується інвойсом та банківськими документами про оплату товару. Також суд враховує, що на момент митного оформлення товару банківські платіжні документи про оплату транспортно-експедиційних послуг були відсутні з об`єктивних причин, оскільки строк їх оплати відповідно до умов договору ще не настав. При цьому неподання таких документів на дату декларування не спростовує факту понесення транспортних витрат, розмір яких підтверджувався іншими поданими декларантом документами, зокрема рахунками на оплату транспортно-експедиторських послуг, довідками про транспортні витрати, заявками на транспортно-експедиторські послуги.
Щодо витребування документів, які підтверджують вартість страхування, суд зазначає, що декларантом до митного оформлення було подано документ про вартість страхування б/н від 24.10.2025 (підтвердження страхування вантажу від 24.10.2025), який містив відомості щодо відповідної складової митної вартості товару. Водночас відповідач не навів обґрунтування того, які саме відомості про страхування залишилися непідтвердженими, які числові значення неможливо було перевірити на підставі поданого документа та яким чином неподання договору страхування чи страхового полісу вплинуло на можливість визначення митної вартості товару. При цьому в оскаржуваному рішенні відсутні висновки про неправильне визначення декларантом розміру страхових витрат або їх невключення до митної вартості товару. За таких обставин саме по собі неподання окремих страхових документів не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості та не може бути достатньою підставою для невизнання митної вартості товару, визначеної за ціною договору.
Суд також враховує, що копія митної декларації країни відправлення від 21.10.2025 №422720250001155789 була надана декларантом додатково на вимогу митного органу. Саме по собі посилання на відсутність перекладу документа, який був поданий на виконання вимоги митного органу, за відсутності доказів впливу цієї обставини на можливість перевірки заявленої митної вартості товару, має формальний характер та не може бути підставою для невизнання митної вартості, визначеної за основним методом.
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, а саме на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: - товар 1 - на рівні 0,7033 дол. США/кг за ЕМД від 13.08.2025 № 25UA206060004618U2. За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару “Рівниця (склоровінг) зі скловолокна у бобінах... торгова марка - SHANDONG FIBERGLASS, виробник - SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP.”, імпорт якого здійснено на умовах поставки FOB Qingdao згідно контракту, укладеного з виробником товару. Коригування на обсяг партії, комерційні умови, умови поставки не здійснювалося.
Суд відхиляє посилання відповідача на електронну митну декларацію від 13.08.2025 №25UA206060004618U2 як на належне та достатнє джерело інформації для визначення митної вартості товару за резервним методом.
Так, із наданого митницею витягу вбачається, що зазначена декларація стосується іншої зовнішньоекономічної операції, оформленої іншим суб`єктом господарювання – ТОВ “Завод “Імператив”, за іншим комплектом документів та за інших комерційних обставин поставки. При цьому сама по собі наявність однакового виробника товару та подібної номенклатури не свідчить про тотожність умов формування ціни товару.
Суд зазначає, що митна декларація від 13.08.2025 №25UA206060004618U2 не містить відомостей, які б дозволяли встановити тотожність усіх істотних умов поставки із оцінюваною операцією, зокрема щодо обсягів закупівлі, системи знижок, умов оплати, тривалості господарських відносин між контрагентами, особливостей ціноутворення виробника, транспортної складової, страхових витрат та інших чинників, що впливають на формування митної вартості товару.
Крім того, відповідачем не надано належного порівняльного аналізу характеристик товару, оформленого за митною декларацією від 13.08.2025 №25UA206060004618U2, та товару, що є предметом даного спору. У рішенні про коригування митної вартості відсутні відомості про здійснення порівняння технічних характеристик товару, його асортименту, кількості, комерційного рівня поставки та інших критеріїв, які відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України мають значення для використання раніше оформлених митних декларацій як джерела інформації.
Водночас суд звертає увагу, що відповідач фактично використав із зазначеної митної декларації лише показник митної вартості на рівні 0,7033 дол. США за 1 кг товару, не навівши обґрунтування причин, з яких саме цей показник може бути застосований до спірної поставки.
При цьому митний орган обмежився формальним зазначенням, що коригування на обсяг партії товару, комерційні умови та умови поставки не здійснювалося, однак не навів жодних мотивів, які б свідчили про однаковість зазначених умов у порівнюваних поставках.
Суд також враховує, що відповідно до правових позицій Верховного Суду сама лише різниця між рівнем митної вартості товару, заявленою декларантом, та рівнем митної вартості товарів, оформлених за іншими митними деклараціями, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості та не може заміняти собою аналіз первинних документів, поданих декларантом.
Оскільки митна декларація від 13.08.2025 №25UA206060004618U2 відображає обставини іншої господарської операції та не спростовує достовірність інвойсу, зовнішньоекономічного контракту, банківських платіжних документів та інших первинних документів, поданих позивачем щодо спірної поставки, суд не вбачає підстав вважати її належним та достатнім доказом на підтвердження правомірності коригування митної вартості товару.
При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності обґрунтованих підстав для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару. Подані позивачем документи у своїй сукупності містять відомості щодо ціни товару, яка була фактично сплачена продавцю, а також підтверджують числові значення складових митної вартості та дають можливість здійснити перевірку правильності її визначення за основним методом. Натомість наведені митним органом зауваження мають переважно формальний характер, не містять належного обґрунтування впливу встановлених ним обставин на правильність визначення митної вартості товару та не спростовують достовірності відомостей, заявлених декларантом. За таких обставин суд доходить висновку, що рішення Волинської митниці від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2 про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статей 53-55, 58 та 64 МК України, є необґрунтованим та прийнятим без належних правових підстав, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3328,00 грн, сплачений платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 03.03.2026 №5.
Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 26.12.2025 №UA205000/2025/000006/2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Еколан Інгредієнти” судовий збір у сумі 3328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Еколан Інгредієнти” (04116, місто Київ, вулиця Митрофана Довнар-Запольського, будинок 5; ідентифікаційний код 34763972).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя Н. В. Стецик