ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1337/26
381/1011/26 
Рішення
Іменем України

02 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруги А.С., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:

24 лютого 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О.
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що 15 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР», як первісним кредитором, та відповідачкою, як позичальницею, було укладено кредитний договір № 704295.
Згідно умов цього договору: сума кредиту – 6 900 гривень, строк кредитування – 29 днів, процентна ставка – 1,9 % щоденно.
Згідно посилань позивача, первісним кредитором свої обов`язки виконані належним чином та відповідачці, як позичальниці, були надані грошові кошти в борг, натомість, остання коштів не повернула, процентів за користування коштами не сплатила. 
Внаслідок цього, сума боргу складає 24 708,90 гривень, з них: 6 900 гривень – тіло кредиту, 17 808,90 гривень – проценти. 
В подальшому, 30 листопада 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, після чого до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідачки, як позичальниці і боржниці за кредитним договором № 704295.
З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість в зазначеному вище розмірі, а також компенсувати інші понесені ним процесуальні витрати: 13 000 гривень – витрати на правничу допомогу, 2 662,40 гривні – судовий збір.
23 березня 2026 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито спрощене позовне провадження в цій справі з викликом учасників судового розгляду. 
02 квітня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву слідує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як матеріали справи не містять жодного доказу укладення договору та дотримання процедури отримання оферти та надання в подальшому акцепту на пропозицію про укладення договору. Докази направлення одноразового ідентифікатора також відсутні, як немає і доказів того, що цей ідентифікатор був використаним відповідачкою для підписання кредитного договору. 
Окремо відповідачка стверджує про те, що позивачем не надані докази отримання нею кредиту, а долучена довідка (лист) не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Також відповідачка наголошує, що матеріали справи не містять доказів, що електронний платіжний засіб, на який, ніби то, були перераховані кошти, належить саме їй. 
Відповідачка також ставить під сумнів правомірність переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора,з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів оплати договору факторингу. 
21 квітня 2026 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розподіл судових витрат, де додатково зазначено про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача 13 000 гривень, як компенсації витрат на правничу допомогу.
Судове засідання було неодноразово відкладеним, 22 червня 2026 року в судове засідання не з`явились учасники справи, були повідомлені належним чином.
Представником позивача в прохальній частині позову зазначено про необхідність проведення судового засідання без їхньої участі, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачка, подавши відзив на позовну заяву, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила. 
З урахуванням наведеного, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, проводить розгляд справи за відсутності вказаних осіб. 
У зв`язку із неявкою учасників справи, фіксування судового засідання технічними засоби не здійснювалось. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 247 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 02 липня 2026 року до 16 години 10 хвилин. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 
Так, судом встановлено, що 15 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР», як первісним кредитором, та відповідачкою, як позичальницею, було укладено кредитний договір № 704295 (а. с. 11-16). 
Згідно умов цього договору: сума кредиту – 6 900 гривень, строк кредитування – 29 днів, процентна ставка – 1,9 % щоденно.
Договір підписаний електронним підписом. Інформація про спосіб направлення одноразового ідентифікатора викладена у довідці про ідентифікацію (а. с. 20).
Обставини щодо перерахування коштів відповідачці, як позичальниці, підтверджуються листом ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» від 11 лютого 2026 року. В листі зазначена інформація щодо маски картки, дати і суми платежу, а також прізвище, ім`я та по-батькові відповідачки, як отримувача коштів (а. с. 29). 
Згідно посилань позивача, внаслідок невиконання відповідачкою своїх обов`язків,як позичальницею, виникла заборгованість за договором. 
Для підтвердження розміру заборгованості надано виписку з особового рахунку, в якій зазначено, що загальна заборгованість становить 24 708 гривень, з них: 6 900 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 17 808,90 гривень – заборгованість за процентами (а. с. 18).
30 листопада 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, після чого до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідачки, як позичальниці і боржниці за кредитним договором № 704295 (а. с. 21-23).
Обставини щодо переходу права вимоги за договором підтверджуються витягом з реєстру боржників, що підписаний представниками первісного та нового кредиторів (а. с. 19).
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини сторін врегульовані наступними правовими нормами.
Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та « Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
З урахуванням наведеного, суд вважає, що між первісним кредитором та відповідачкою, як позичальницею, був укладеним кредитний договір № 704295 від 15 липня 2021 року та погоджені істотні умови зобов`язання.
Далі, позивачем надані належні, допустимі та достатні докази щодо підписання цього договору відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, який був направленим на номер телефону. Відомості про одноразовий ідентифікатор, час його направлення та спосіб направлення наведені в довідці про ідентифікацію (а. с. 20).
В контексті вище наведеного, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності доказів укладення договору, яка фактично не спростовує підправлення цього ідентифікатора на її номер мобільного телефону та належність номеру мобільного телефону їй, як позичальниці,у всякому разі, категоричних тверджень щодо цих обставин не висловлює, а зосереджує свою увагу на аналізі доказів, наданих позивачем, на предмет їх достатності для висновків щодо укладення договору та погодження істотних умов зобов`язання.
В цьому випадку, суд зазначає, що для встановлення змісту правовідносин сторін спору має бути застосованим стандарт «вірогідності доказів», який передбачає співставлення наданих сторонами спору доказів на предмет їх більшої переконливості для доведення обставин, що підлягають встановленню. 
Суд зауважує, що в силу дії презумпції правомірності правочину та надання позивачем доказів укладення договору, самі по собі заперечення відповідачки щодо належності, допустимості та достатності цих доказів не можуть бути покладені в основу висновків щодо не укладення такого договору. 
Далі, суд зазначає, що відповідачка, ставлячи під сумнів надані позивачем докази укладення договору, інших доказів не надала, до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення не зверталась. 
Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір є укладеним та є регулятором правовідносин сторін спору. 
Також, суд вважає доведеними обставини щодо надання в борг відповідачці коштів у сумі 6 900 гривень, що підтверджується листом ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» від 11 лютого 2026 року (а. с. 29).
В судовій практиці вже виникали ситуації, пов`язані з необхідністю надання правової оцінки належності та допустимості такого доказу, як лист ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» щодо перерахування коштів позичальнику. 
В Постановах Львівського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року по справі № 456/2595/24 та від 12 травня 2025 року по справі № 443/876/24 містяться висновки, що лист ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» є належним та допустимим доказом перерахування коштів позичальнику та суми перерахованих коштів.
В силу приписів статті 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі, і єдністю судової практики. Тому, суд приймає до уваги зазначені вище правові позиції, як релевантні.
При цьому, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо не доведеності відповідних обставин, враховуючи той факт, що відповідачка, як суб`єкт доказування, зазначених обставин не спростувала. Доказів того, що їй не належить зазначена картка не надала. Клопотань щодо витребування від банківської установи відомостей про належність цієї картки та про рух коштів по картці перед судом не заявляла.
При цьому, відповідачкою не надано доказів того, що заборгованість за тілом кредиту була погашена повністю чи частково. Тому суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 900 гривень.
Разом із тим, суд звертає увагу, що до позовної заяви не долучений розрахунок заборгованості, а вказана лише сума нарахованих процентів – 17 808,90 гривень. Проте, в цьому випадку суд позбавлений можливості встановити, за який період нараховані проценти позивачем та який розмір процентної ставки ним застосований.
В силу приписів частини 1статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Тому, в силу зазначеної правової норми, суд не вчиняє дій щодо самостійного визначення заборгованості, а перевіряє правильність нарахування заборгованості позивачем.
За відсутності детального розрахунку заборгованості, який би міг перевірити та оцінити суд, не вбачається підстав для самостійного розрахунку судом розміру заборгованості за процентами, що підлягають стягненню, адже вчинення відповідних дій судом порушувало б принцип процесуальної рівності сторін спору та надавала б для позивача невиправдані процесуальні переваги.
В силу приписів частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням наведеної правової норми, за відсутності розрахунку заборгованості за процентами, суд вважає, що позовні вимоги не доведені в цій частині та, відповідно, не підлягають задоволенню.
Далі, суд погоджується з доводами позивача, що договір про відступлення права вимоги від 30 листопада 2023 року є підставою для заміни кредитора в зобов`язання, що існує в межах кредитного договору № 704295 від 15 липня 2021 року. Отже, позивач має право вимагати стягнення заборгованості в примусовому порядку.
При цьому, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності доказів оплати договору відступлення права вимоги. В цьому випадку суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей з приводу того, що цей договір був не виконаним, а право вимоги не було передано позивачу, як новому кредитору. Відповідачка в свою чергу клопотань про залучення товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР», як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не заявила, як і не заявила клопотання про витребування доказів передачі права вимоги та проведення оплати за договором відступлення права вимоги. Відповідачка також не надала доказів того, що заборгованість було погашена повністю чи частково первісному кредитору чи позивачу, як новому кредитору. Отже, відповідні посилання відповідачки суд оцінює, як спосіб ухилення від виконання зобов`язань за договором.
Далі, до суду подані докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема, акт про надання правничої допомоги з детальним розрахунком обсягу послуг від 06 квітня 2026 року, договір про надання правової допомоги № 09/07/2025 року з додатковою угодою № 1.
Згідно наданих позивачем доказів, загальний розмір понесених витрат на правничу допомогу становить 13 000 гривень.
Суд погоджується з тим, що зазначені витрати є документально підтвердженими та обґрунтованими. Разом із тим, в силу приписів статті 141 ЦПК України, суд стягує відповідні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 28 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення 3 640 гривень, як компенсація витрат на професійну правничу допомогу (13 000 гривень х 28 %).
Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 745,47 гривень (2 662,40 гривні х 28 %).
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -
Ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2021 року № 704295 у сумі 6 900 гривень, як заборгованість за тілом кредиту.
В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» 3 640 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» 745,47 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю ««ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», код ЄДРПОУ 44002941, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, інше, нежитлове приміщення 1008.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.