ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року Справа № 915/359/25 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Акціонерного товариства “СЕНС БАНК”, вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150 (код ЄДРПОУ 23494714)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, вул. Фрунзе, буд. 111-А, м. Миколаїв, 54000 (код ЄДРПОУ 39583570)
до відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про стягнення коштів в сумі 126 707, 96 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Акціонерне товариство “СЕНС БАНК” з позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” та з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MBOV01612 від 23.11.2018 року, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить - 126 707, 96 грн. та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 34 000, 04 грн., суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 92 707, 92 грн.
Позивач просить суд судові витрати покласти на відповідачів.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.03.2025 присвоєно судовій справі єдиний унікальний номер № 915/359/25 та призначено головуючим суддею Смородінову О. Г.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/359/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 708/0/15-25 від 03.04.2025 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Миколаївської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2025 № 31, у зв`язку зі звільненням у відставку головуючого судді ОСОБА_2 , здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/359/25.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 справу № 915/359/25 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.05.2025 прийнято справу № 915/359/25 до провадження судді Олейняш Е. М. Вирішено здійснювати повторний розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.11.2025 встановлено позивачу строк до 25.11.2025 (включно) для подання суду доказів та додаткових пояснень.

Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 23.05.2025 та від 07.11.2025, надіслані на адреси відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, вул. Фрунзе, буд. 111-А, м. Миколаїв, 54000 та відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , повернуті до суду поштовою установою із відміткою пошти “адресат відсутній за вказаною адресою”.

Відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” (код ЄДРПОУ 39583570) є вул. Фрунзе, буд. 111-А, м. Миколаїв, 54000.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь № 1410979 від 23.05.2025), наданої на запит суду, місцезнаходженням відповідача ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) є АДРЕСА_1 .

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до абз. 1, 3 ч. 1 ст. 4 ст. Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)
В рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В суду відсутня інформація щодо зміни місцезнаходження відповідачів, ухвали суду надсилались судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, яка відповідає відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а також в Єдиному державному демографічному реєстрі.
В порушення ч. 6 ст. 6 ГПК України відповідачем ТОВ «МЕТАЛ БУД СЕРВІС», керівником якого є відповідач Яцкевич В. В., не зареєстровано електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи та можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову зазначено наступні обставини.
23.11.2018 між АТ “Альфа-Банк” (далі – “Кредитор”, з 30.11.2022 – АТ “СЕНС БАНК”) та ТОВ "МЕТАЛ БУД СЕРВІС" (далі - “Позичальник”) укладено договір кредиту № MBOV01612 від 23.11.2018.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед кредитором.
В подальшому рішенням Третейського суду від 07.08.2019 року у справі № 5- 6/5/19 на користь АТ “Альфа-Банк” було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № MBOV01612 від 23.11.2018 року в розмірі 416 583, 27 грн. Як зазначає позивач, дане рішення відповідачами не виконано.
В зв`язку з невиконанням рішення третейського суду, за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 416 583, 27 грн. позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 129-1 Конституції України, ст. 11, 509, 553, 554 625, 1048, 1050 ЦК України.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідачів.

Відповідачами не подано суду відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням єдиного акціонера Акціонерного товариства “Укрсоцбанк” № 5/2019 від 15.10.2019 затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства “Укрсоцбанк”, які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства “Альфа-Банк” з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року; уповноважено Голову та членів Комісії для проведення реорганізації Акціонерного товариства “Укрсоцбанк” на здійснення подальших дій щодо припинення Акціонерного товариства “Укрсоцбанк” шляхом його приєднання до Акціонерного товариства “Альфа-Банк”.
Рішенням позачергових зборів акціонерів АТ “Альфа-Банк” від 15.10.2019, оформлене протоколом АТ “Альфа-Банк” № 4/2019 від 15.10.2019, зокрема, по другому питанню порядку денного вирішили: 
2.1. Затвердити передавальний акт;
2.2. Встановити, що акціонери Акціонерного Товариства “АЛЬФА-БАНК” визнають усі права та обов`язки Акціонерного Товариства “УКРСОЦБАНК”, які зазначені в Передавальному акті.
2.3. Визначити, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного Товариства “УКРСОЦБАНК”, які зазначені у Передавальному акті, виникає у Акціонерного Товариства “АЛЬФА-БАНК” з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15 жовтня 2019 р. (з дати затвердження Передавального акту цими Загальними Зборами акціонерів Акціонерного Товариства “АЛЬФА-БАНК” та рішенням єдиного акціонера Акціонерного Товариства “УКРСОЦБАНК”). 
Рішенням позачергових зборів акціонерів АТ “Альфа-Банк” від 18.08.2022, оформлене протоколом АТ “Альфа-Банк” № 2/2022 від 18.08.2022, зокрема, по другому питанню порядку денного прийнято рішення змінити найменування банку з Акціонерного товариства “Альфа-Банк” на наступне: 
- Повне найменування банку українською мовою: Акціонерне товариство “СЕНС БАНК”.
- Скорочене найменування банку українською мовою: АТ “СЕНС БАНК”.
- Повне найменування банку англійською мовою: JOINT STOCK COMPANY “SENSE BANK”.
- Скорочене найменування банку англійською мовою: JSC “SENSE BANK”.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Статуту АТ “СЕНС БАНК”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2024 № 1010, банк є правонаступником усіх прав і обов`язків акціонерного товариства "Альфа-Банк", код згідно з ЄДРПОУ 23494714, яке відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28 квітня 2018 р. (протокол № 2/2018) змінило тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінило найменування з публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на акціонерне товариство "Альфа-Банк" та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 1 червня 2009 р. (протокол № 3/2009), код згідно з ЄДРПОУ 23494714, та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків закритого акціонерного товариства "Альфа-Банк", яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2000 р. (протокол № 3/2000) та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків акціонерного комерційного банку "Київський інвестиційний банк", який був утворений відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22 липня 1997 р. (протокол № 1) та виступив правонаступником усіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк "Київінвестбанк", яке було утворене за рішенням зборів учасників від 21 листопада 1995 р. та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку споживчої кооперації "Віто", яке було утворене відповідно до установчого договору від 18 листопада 1992 р., зареєстрованого Національним банком 24 березня 1993 р. за № 158.

Відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору на комплексне банківське обслуговування Акціонерне товариство «Альфа-Банк», діючи на підставі ст. 634, 641, 644 Цивільного Кодексу України, звертається з цією Публічною пропозицією та бере на себе зобов`язання перед юридичними особами, що є резидентами за законодав ством України, фізичними особами-підприємцями, фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, зареєстрованими згідно норм чинного законодавства України, іноземними представництвами, юридичними особами – нерезидентами (в тому числі нерезидентами – інвесторами), представництвами юридичних осіб – нерезидентів, що створені відповідно до законодавства інших країн, які приймуть (акцептують) умови Публічної пропозиції Банку (далі – Клієнти), надавати банківські послуги в порядку та на умовах, передбачених Договором на комплексне банківське обслуговування, включаючи всі Додатки до нього (далі – Договір), за тарифами, які були встановлені Банком та оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою: www.alfabank.ua (далі – Інтернет-сторінка Банку). 
Ця Публічна пропозиція Банку набирає чинності з дати її офіційного оприлюднення на Інтернет-сторінці Банку та діє до дати офіційного оприлюднення заяви про відкликання Публічної пропозиції на Інтернет-сторінці Банку. Акцептування даної Публічної пропозиції здійснюється шляхом подання Анкети-Заяви про акцепт цієї Публічної пропозиції, яку можна отримати за місцезнаходженням підрозділів клієнтського обслуговування Банку (в відділеннях Банку), перелік яких оприлюднений на Інтернет-сторінці Банку.

23.11.2018 між Акціонерним товариством “Альфа-Банк” (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” (клієнт) укладено додатковий договір про надання кредиту у формі овердрафт та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку, № НОМЕР_2 до договору на комплексне банківське обслуговування № 39583570 від 16.10.2018.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін. 
Суду не подано доказів розірвання договору або визнання його недійсним.

Умовами додаткового договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1 додаткового договору банк, в порядку та на умовах визначених цим договором овердрафту та договором, зобов`язуються надати клієнту кредит у формі овердрафт, а клієнт зобов`язується сплатити проценти за користування овердрафтом, виконати інші умови цього договору овердрафту та повернути банку заборгованість за овердрафтом у строки, встановлені цим договором овердрафту.
Відповідно до п. 2 додаткового договору умови надання кредиту у формі овердрафт, зокрема:
1. Поточний рахунок, на який встановлюється овердрафт - № 26002026240701.
2. Максимальна сума ліміту овердрафту становить 680 000, 00 грн.
3. Ліміт овердрафту встановлюється та визначається у наступному порядку та розмірі:
3.1. з дня укладення цього договору овердрафту до дня, зазначеного у п.п. 3.2. п. 2 (таблиця) цього договору овердрафту (невключно) 340 000, 00 грн.
3.2. з 10 банківського дня третього повного календарного місяця кредитування по дату, вказану у п.п. 5 п. 2 (таблиця) цього договору, ліміт овердрафту встановлюється у розмірі: 40 % від середньомісячного чистих кредитових оборотів по поточному рахунку у банку.
5. Дата повернення овердрафту 22.11.2019 (включно).
6. Розмір процентів за користування овердрафтом 27, 5 % річних.
7. Максимальний строк наявності безперервної заборгованості 30 календарних днів.
10. Комісія за управління овердрафтом 6 120, 00 грн. (без ПДВ), яка повинна бути сплачена не пізніше дати укладення цього договору овердрафту.
11. Забезпечення виконання зобов`язань клієнта за цим договором овердрафту: 
а) Порука ОСОБА_1 на всю суму зобов`язань клієнта за цим договором овердрафту. 
б) застава майнових прав на грошові кошти, шо знаходяться на поточному рахунку клієнта, зазначеному у підпункті І (таблиця) пункту 2 цього договору овердрафту.
Відповідно до п. 5 додаткового договору цей договір овердрафту вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань клієнта за цим договором овердрафту.
Відповідно до п. 6 додаткового договору цей договір овердрафту є невід`ємною частиною договору. Всі відносини сторін, що виникають з цього договору овердрафту та не врегульовані ним, регулюються відповідно до договору.

23.11.2018 між ОСОБА_1 (поручитель) та Акціонерним товариством “Альфа-Банк” (Банк) укладено договір поруки № МВОV01612/1 від 23.11.2018.
Договір поруки підписано сторонами та скріплено печаткою Банку.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору поруки сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1 договору поруки цим договором поручитель поручається за виконання – ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” (надалі - боржник) зобов`язання, що виникло на підставі додаткового договору про надання кредиту у формі овердрафт та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку, № НОМЕР_3 до договору на комплексне банківське обслуговування № 39583570 від 16.10.2018 року, укладеного між банком та боржником "23" листопада 2018 року (надалі - Основний договір) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:
- обов`язку повернути банку заборгованість за овердрафтом у загальній сумі, що у будь-який момент часу не пере вищуватиме ліміт овердрафту, у строк не пізніше 30 днів з дати її виникнення, а заборгованість, що виникла пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії овердрафту, - не пізніше "22" листопада 2019 року;
- обов`язку сплачувати банку проценти за користування овердрафтом у розмірі 27,5% (двадцять сім цілих п`ять десятих відсотків) річних або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встанов лений шляхом зміни основного договору у строки визначені в основному договорі;
- обов`язку сплачувати банку комісію за управління овердрафтом у розмірі і строки визначені в основному догово рі;
- обов`язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково (до настання термінів або строків повернення / сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути банку заборгованість за овердрафтом, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного до говору;
- обов`язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збит ки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за основним дого вором.
Відповідно до п. 3.1 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених пункті 1.1. цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.
Відповідно до п. 3.2 договору поруки передбачена пунктом 3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить повне або часткове невиконання обов`язків у встановлені основним договором та/або законодавством України строки (надалі - “прострочення виконання обов`язку”), зазначених у пункті 1.1. цього договору.
Відповідно до п. 5.1 договору поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами основного договору та обов`язками боржника за ним, порука надана без мети отримання поручителем прибутку. Поручитель підтверджує, що він відмовляється від права на оплату його послуг, наданих боржникові, і ця відмова є безумовною та безвідкличною. 
Відповідно до п. 5.2 договору поруки цей договір складений у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної зі сторін та набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором. Порука за цим договором припиняється через 4 (чотири) роки з дати набуття чинності цим договором.
Відповідно до п. 5.3 договору укладанням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни суті, строку, розміру зобов`язань, які забезпечуються цим договором, внаслідок яких збільшуються або зменшуються: будь-які строки та/або терміни, та/або розмір(и) будь-яких процентів / відсотків / комісій / платежів та/або суми будь-яких грошових зобов`язань та/або будь-які встановлені ліміти / граничні суми, що передбачені Основним договором, та/або розмір неустойки (пені / штрафів), та/або розмір будь-яких інших платежів, які Боржник згідно з основним договором повинен сплачувати на користь Банка та/або сплата яких випливає з зобов`язань, які забезпечуються цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки і встановлена порука залишиться чинною протягом строку дії цього договору.
Відповідно до п. 5.5. договору поруки сторони, а саме: поручитель, ім`я та місце проживання (реєстрації) якого вказано в пункті 6.2. цього договору, та АТ “АЛЬФА-БАНК” погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України “Про третейські суди” про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору відбувається у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз”. Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв`язку з договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в Положенні про Постійнодіючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз”, з яким можна ознайомитись на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Датою укладення даної третейської угоди є дата, що вказана в п. 5.2. договору.

22.05.2019 АТ “Альфа - Банк” направлено на адреси ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” та ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень б/н та без дати, в якій АТ “Альфа - Банк” вимагав від позичальника та поручителя у тридцятиденний строк з дати відправлення вимоги сплатити заборгованість по кредиту в сумі 333 940, 18 грн., відсотках за користування кредитом в сумі 29 046, 92 грн. та нараховану неустойку (пеню) в сумі 29 748, 38 грн. Заборгованість розрахована станом на 26.04.2019.
Факт направлення вимоги 22.05.2019 підтверджується списком № 132 рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України та фіскальним чеком. 

Відповідно до виписок по рахунку позичальника № НОМЕР_4 за період з 23.11.2018 по 05.06.2019 відповідач ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” вперше використав кредитні кошти 23.11.2018 та в подальшому також використовував кредитні кошти в межах наданого кредитного ліміту.
29.01.2019 сума заборгованості за договором овердрафту № MBOV01612 від 23.11.2018 відповідно до банківських виписок у розмірі 333 940, 18 грн. перенесена банком на рахунок простроченої заборгованості. 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05.06.2019 та банківських виписок за користування кредитом в період з 23.11.2018 по 05.06.2019 банком нараховано відсотки за ставкою 27, 5 % річних в загальній сумі 39 110, 88 грн. 

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19 позов задоволено в повному обсязі.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, з громадянина(ки) України, яким(ою) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства “Альфа - Банк” заборгованість за кредитним договором № МВОУ01612 від 23.11.2018 року, а саме:
- за кредитом - 333 940, 18 грн.;
- за нарахованими відсотками - 39 110, 88 грн.;
- за пенею за прострочення платежу - 43 532, 21 грн.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, з громадянина(ки) України, яким(ою) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства “Альфа - Банк”, витрати по сплаті третейського збору у сумі 400, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 873/103/19, яка набрала законної сили 29.12.2019, задоволено заяву Акціонерного товариства "Альфа-банк" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19. 
Вирішено видати наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19 про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал буд сервіс", з громадянина України, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк" заборгованість за кредитним договором № MBOV011612 від 23.11.2018, а саме:
- за кредитом – 333 940, 18 грн.;
- за нарахованими відсотками – 39 110, 88 грн.;
- за пенею за прострочення платежу – 43 532, 21 грн.;
- витрати по сплаті третейського збору у сумі 400, 00 грн.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал буд сервіс", з громадянина України, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк" витрати по сплаті судового збору за подання заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення в розмірі 960, 50 грн. 

03.01.2020 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 873/103/19 та рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19 Північним апеляційним господарським судом видано відповідні накази. 

Отже, всього стягнуто 416 583, 27 грн. (за кредитом 333 940, 18 грн. + за нарахованими відсотками 39 110, 88 грн. + за пенею за прострочення платежу 43 532, 21 грн.).

Відповідно до інформації про виконавче провадження щодо боржника ТОВ «МЕТАЛ БУД СЕРВІС» станом на 11.12.2025 (ВП № 61593195) 18.03.2020 приватним виконавцем Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження ВП № 61593195 з примусового виконання судового наказу від 03.01.2020 № 873/103/19 про солідарне стягнення з ТОВ “Метал буд сервіс”, з громадянина України, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк" заборгованість за кредитним договором № MBOV011612 від 23.11.2018, а саме: за кредитом - 333 940, 18 грн.; за нарахованими відсотками - 39 110, 88 грн.; за пенею за прострочення платежу - 43 532, 21 грн.; витрати по сплаті третейського збору у сумі 400, 00 грн.
Відповідно до інформації про виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 станом на 12.12.2025 (ВП № 61595543) 18.03.2020 приватним виконавцем Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження ВП № 61595543 з примусового виконання судового наказу від 03.01.2020 № 873/103/19 про солідарне стягнення з ТОВ “Метал буд сервіс”, з громадянина України, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк" заборгованість за кредитним договором № MBOV011612 від 23.11.2018, а саме: за кредитом - 333 940, 18 грн.; за нарахованими відсотками - 39 110, 88 грн.; за пенею за прострочення платежу - 43 532, 21 грн.; витрати по сплаті третейського збору у сумі 400, 00 грн.

Станом на дату розгляду даної справи в суду відсутні докази виконання боржником та поручителем рішення третейського суду.

В клопотанні від 11.12.2025, поданому на виконання вимог ухвали суду від 07.11.2025, позивачем зазначено, що рішення Третейського суду від 07.08.2019 року у справі № 5-6/5/19 до суду не оскаржувалось, принаймі у Банку відсутня така інформація. Виконавчі документи на виконання даного рішення знаходяться на виконанні. Рішенням Третейського суду від 07.08.201 року було задоволено позовні вимоги Банку в частині стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пеню. Вимогу про стягнення відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Банком не пред`являлось.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору в частині повернення суми кредиту та процентів, а також невиконання рішення третейського суду, яким стягнуто з боржника та поручителя суму основного боргу (тіло кредиту), проценти за користування кредитними коштами та пеню і стало підставою для нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, які заявлено до стягнення у даній справі.
Так, на стягнуту суму в розмірі 416 583, 27 грн. Банком нараховано:
- 34 000, 04 грн. - 3 % річних за період з 06.06.2019 по 23.02.2022;
- 92 707, 92 грн. – інфляційні втрати за період з червня 2019 по лютий 2022 (включно).

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Правове регулювання господарських зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі кредитного договору та договору поруки виникли господарські зобов`язання, які в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

4.2. Правове регулювання кредитного договору. 

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Щодо змісту поняття “користування кредитом” Велика Палата Верховного Суду в п. 76-78, 80 постанови від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зазначила, що позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує “чужі” грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття “користування кредитом”, яким послуговуються скаржники, є окремим випадком “користування чужими коштами”. Термін “користування чужими коштами” Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін “користування чужими коштами” може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Отже, “користування кредитом” - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється (постанова ВП ВС від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12).
Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за “користування кредитом”, сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання (постанова ВП ВС від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16).

4.3. Правове регулювання нарахування процентів за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 зазначила, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому в разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом припиняється. Кредитор втрачає право нараховувати проценти після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.
Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення стягуються річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Отже, у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція викладена у постанові ОП КГС ВС від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15).

4.4. Правове регулювання нарахування та стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

4.5. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова ОП КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова ВП ВС від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).
Зазначена позиція підтверджена Верховним Судом у постанові від 29.11.2023 по справі № 753/1527/22, де суд зазначив, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 по справі № 204/3530/17, від 17.02.2021 по справі № 303/7132/18.
Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати розраховуються не за окремі інтервали часу, а за весь період прострочення. З огляду на це, якщо індекс інфляції в окремі періоди (місяці) є меншим одиниці (меншим, ніж 100%), що характеризує їх як періоди дефляції, то це не впливає на необхідність урахувати відповідний індекс під час розрахунку інфляційних втрат кредитора. Кредитор не має отримати додаткову перевагу (можливість стягнення більшого розміру інфляційних втрат) унаслідок помилкових математичних операцій (виключення із розрахунків індексів інфляції, які менші одиниці), а боржник повинен бути впевненим у тому, що періоди часу, коли мала місце дефляція, не зумовили знецінення коштів кредитора, яке може вплинути на обсяг відповідальності боржника (постанова КЦС ВС від 16.04.2026 у справі № 751/4086/24).

4.6. Правове регулювання солідарного обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора (п. 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 по справі № 523/3082/14-ц).
Строк звернення з позовом до поручителя обмежується строком поруки відповідно до частини 4 статті 559 (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц).
Аналогічний висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду зазначений у постанові від 05.08.2020 по справі № 185/4093/17, що порука є строковим зобов`язанням і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (постанова ОП ВС від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19, а також у постановах ВС від 22.03.2018 по справі № 910/2774/17, від 29.07.2019 по справі № 924/523/18).

4.7. Правове регулювання прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди»:
третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин;
третейський розгляд - процес вирішення спору і прийняття рішення третейським судом;
компетентний суд - місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про третейський суд» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про третейський суд» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про третейський суд» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.
Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про третейський суд» заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. 

4.8. Правове регулювання обов`язковості судових рішень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.
У рішеннях Суду у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012р. та у справі "Глоба проти України", no. 15729/07, від 05.07.2012р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.
Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).
У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї зі сторін.
Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, Бурдов проти Росії, заява N 59498/00; Ясіуньєне проти Латвії, заява N 41510/98, 6 березня 2003 року).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
23.11.2018 між Акціонерним товариством “Альфа-Банк” (правонаступником якого є АТ “СЕНС БАНК”) (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” (клієнт) укладено додатковий договір про надання кредиту у формі овердрафт та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку, № НОМЕР_2 до договору на комплексне банківське обслуговування № 39583570 від 16.10.2018.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за додатковим договором про надання кредиту у формі овердрафт та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку, 23.11.2018 між ОСОБА_1 (поручитель) та Акціонерним товариством “Альфа-Банк” (правонаступником якого є АТ “СЕНС БАНК”) (Банк) укладено договір поруки № МВОV01612/1 від 23.11.2018.
Як встановлено судом вище, матеріалами справи (банківськими виписками) підтверджено факт виконання Банком взятих на себе зобов`язань за договором. Відповідно до виписки по рахунку позичальника № НОМЕР_4 за період з 23.11.2018 по 05.06.2019 відповідач ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” вперше використав кредитні кошти 23.11.2018 та в подальшому також використовував кредитні кошти в межах наданого кредитного ліміту.
Банківські виписки по особовому рахунку позичальника ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” є належними доказами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій між банком та позичальником, виконання банком у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором, надання відповідачу/позичальнику кредитних коштів у відповідних розмірах та невиконання останнім своїх грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором щодо повернення суми кредиту (тіло кредиту).
05.06.2019 сума заборгованості за договором овердрафту № MBOV01612 від 23.11.2018 у розмірі 333 940, 18 грн. перенесена банком на рахунок простроченої заборгованості. 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05.06.2019 за користування кредитом в період з 23.11.2018 по 05.06.2019 банком нараховано відсотки за ставкою 27, 5 % в загальній сумі 39 110, 88 грн. 
Дата повернення овердрафту 22.11.2019 (включно) (п.п. 5 п. 2 додаткового договору).
Проте, у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, 22.05.2019 АТ “Альфа - Банк” направлено на адреси ТОВ “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” та ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень б/н та без дати, в якій АТ “Альфа - Банк” вимагав від позичальника та поручителя у тридцятиденний строк з дати відправлення вимоги сплатити заборгованість по кредиту в сумі 333 940, 18 грн., відсотках за користування кредитом в сумі 29 046, 92 грн. та нараховану неустойку (пеню) в сумі 29 748, 38 грн. Заборгованість згідно вимоги розрахована станом на 26.04.2019. Вимога направлена 22.05.2019, що підтверджується списком № 132 рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, та фіскальним чеком. 
Отже, Банком в порядку ст. 1050 ЦК України направлено вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом з урахуванням процентів за користування кредитом та пені, тобто фактично Банком змінено строк кредитування. Таким чином, граничним строком погашення заборгованості за кредитним договором було 21.06.2019 (включно) (сплив тридцятиденного строку з дати відправлення банком вимоги), а з 22.06.2019 позичальник та поручитель є такими, що порушили виконання грошового зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитом.
Враховуючи викладене, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, Банк мав право нараховувати проценти за користування кредитом в порядку ст. 1048 ЦК України (плата за правомірне користування кредитом) до 21.06.2019, а з 22.06.2019 – у Банку виникло право на нарахування процентів відповідно до охоронної норми ст. 625 ЦК України (відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання).
Як встановлено судом вище, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19 позов задоволено в повному обсязі.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, з громадянина(ки) України, яким(ою) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства “Альфа - Банк” заборгованість за кредитним договором № МВОУ01612 від 23.11.2018 року, а саме:
- за кредитом - 333 940, 18 грн.;
- за нарахованими відсотками - 39 110, 88 грн.;
- за пенею за прострочення платежу - 43 532, 21 грн.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” , з громадянина(ки) України, яким(ою) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства “Альфа - Банк”, витрати по сплаті третейського збору у сумі 400, 00 грн.
03.01.2020 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 873/103/19, яка набрала законної сили 29.12.2019, та рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації “Всеукраїнський фінансовий союз” від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19 Північним апеляційним господарським судом видано відповідні накази. 
З матеріалів даної господарської справи вбачається, що виконавче провадження триває. Доказів виконання рішення третейського суду, на виконання якого компетентним судом видано відповідні накази, суду не подано.
Враховуючи вищевикладене, у Банку виникло право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, які є предметом спору у даній справі.
Водночас, судом встановлено, що Банком нараховано 3 % річних та інфляційні втрати на загальну суму 416 583, 27 грн., яка складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені.
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова ВП ВС від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).
Неустойка до настання строку виконання зобов`язання є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, тобто передбачена у договорі неустойка не є основним зобов`язанням, а є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що неустойка є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, не є основним зобов`язанням, тому на неї не можуть нараховуватись проценти річних та інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, в позові в частині нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму пені в розмірі 43 532, 21 грн., судом відмовлено.
Водночас сума заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом, які в розумінні ст. 1048 ЦК України є платою за правомірне користування кредитними коштами, є основним зобов`язанням, а відтак, невиконання відповідачами грошового зобов`язання є підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.
Позивачем нараховано 3 % річних за період з 06.06.2019 по 23.02.2022 та інфляційні втрати за період з червня 2019 по лютий 2022 (включно).
Проте, як зазначено судом вище, Банком в порядку ст. 1050 ЦК України шляхом направлення вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором змінено строк кредитування та лише з 22.06.2019 відповідачі (позичальник та поручитель) є такими, що порушили виконання грошового зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитом (основного зобов`язання). Отже, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено судом, починаючи з 22.06.2019.
Крім того, як вбачається з розрахунку позивача під час нарахування інфляційних втрат позивачем періоди дефляції враховано на рівні 0, тобто фактично не враховано дефляцію, що суперечить правилам розрахунку інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки інфляційні втрати розраховуються не за окремі інтервали часу, а за весь період прострочення, а кредитор не має отримати додаткову перевагу (можливість стягнення більшого розміру інфляційних втрат) унаслідок помилкових математичних операцій (виключення із розрахунків індексів інфляції, які менші одиниці).
Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та інфляційних втрат, виходячи з суми заборгованості 373 051, 06 грн. (сума за кредитом 333 940, 18 грн. + сума за нарахованими відсотками 39 110, 88 грн.).
Отже, 3 % річних, нараховані на суму боргу 373 051, 06 грн., за період з 22.06.2019 по 23.02.2022, становлять 29 956, 51 грн.
Інфляційні втрати, нараховані на суму боргу 373 051, 06 грн., за період з липня 2019 по лютий 2022, становлять 72 181, 92 грн.
Розрахунок виконано судом за допомогою Бази законодавство «Ліга.Закон». 
Отже, позов в частині стягнення 3 % річних в сумі 29 956, 51 грн. та інфляційних втрат в сумі 72 181, 92 грн. підлягає задоволенню. В решті 3 % річних та інфляційних втрат судом відмовлено.
Суд вважає за необхідне також зазначити наступне. Як вбачається з умов договору поруки порука за цим договором припиняється через 4 (чотири) роки з дати набуття чинності цим договором (п. 5.2 договору поруки).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, який скасовано 30.06.2023.
Таким чином, з урахуванням приписів пункту 5.2 договору поруки № МВОV01612/1 від 23.11.2018 та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України порука за вказаним договором є припиненою з 01.07.2023.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Враховуючи, що солідарний обов`язок відповідачів з погашення заборгованості в конкретній сумі хоча і виник на підставі кредитного договору та договору поруки, проте, фактично солідарний обов`язок з погашення заборгованості на дату розгляду даної справи продовжує існувати на підставі рішення третейського суду, на виконання якого компетентним судом видано накази про примусове виконання. Оскільки судове рішення, яким, зокрема, є ухвали господарського суду, є обов`язковим до виконання на всій території України в силу ст. 129-1 Конституції України, ст. 18, 326 ГПК України, суд дійшов висновку, що відповідачі є солідарними боржниками та зобов`язаними доти, доки їх обов`язок не буде виконано, тобто до повного виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 873/103/19, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 07.08.2019 у третейській справі № 5-6/5/19. 
Суд дійшов висновку, що припинення поруки за договором поруки не припиняє солідарного обов`язку боржників з виконання рішення третейського суду, на виконання якого компетентним судом видано накази про примусове виконання. Оскільки відповідачами солідарний обов`язок з погашення заборгованості (тіла кредиту, процентів за користування кредитом) не виконано, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат також в солідарному порядку з відповідачів.
Позов підлягає задоволенню частково.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Солідарне стягнення суми судових витрат чинним законодавством не передбачено (постанова КГС ВС від 22.10.2020 у справі № 904/4105/18).
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 907/425/16, 25.09.2018 у справі № 904/5580/16, від 13.07.2020 у справі № 476/489/17 (провадження № 61-39866 св 18).

Судовий збір в розмірі 976, 35 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС” пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 976, 35 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 469, 70 грн. згідно ст. 129 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст. 129, 219, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, вул. Фрунзе, буд. 111-А, м. Миколаїв, 54000 (код ЄДРПОУ 39583570) та відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства “СЕНС БАНК”, вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150 (код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором № MBOV01612 від 23.11.2018 року, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить та складається з:
- 29 956, 51 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість грн. 51 коп.) – 3 % річних;
- 72 181, 92 грн. (сімдесят дві тисячі сто вісімдесят одна грн. 92 коп.) – інфляційних втрат.

3. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТАЛ БУД СЕРВІС”, вул. Фрунзе, буд. 111-А, м. Миколаїв, 54000 (код ЄДРПОУ 39583570) на користь позивача Акціонерного товариства “СЕНС БАНК”, вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150 (код ЄДРПОУ 23494714):
- 976, 35 грн. (дев`ятсот сімдесят шість грн. 35 коп.) – витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства “СЕНС БАНК”, вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150 (код ЄДРПОУ 23494714):
- 976, 35 грн. (дев`ятсот сімдесят шість грн. 35 коп.) – витрат по сплаті судового збору.

5. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

6. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 04.06.2026

Суддя Е.М. Олейняш