Номер провадження 2/754/1219/26
Справа №754/510/23
РІШЕННЯ 
Іменем України

26 травня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
за участю представника позивача Семенечка Р.О.,
за участю представника відповідачки Яроша С.В. 
розглянув у відкритому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН
У січні 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив в рахунок погашення заборгованості Відповідачки перед Позивачем за кредитним договором № 50-Ф/08-38 від 21 серпня 2008 року в розмірі 175 997,55 дол. США та 104 053,49 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України "Про виконавче провадження" за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій. Також просив покласти на Відповідачку судові витрати по сплаті судового збору.
Позов мотивований тим, що 21 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укгразбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 50-Ф/08-38, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 132 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,8 % річних строком до 20 серпня 2039 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 серпня 2008 року між банком та Відповідачкою було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2011 року у справі № 2-144/2011 було задоволено позов ПАТ АБ "Укргазбанк" та стягнуто з Відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 153 216,56 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 липня 2011 року складає 1 221 365,80 грн, заборгованість по пені в сумі 64 133,49 грн, штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо обов`язку страхування предмета іпотеки в розмірі 38 100 грн, судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.
Проте вказане рішення суду не було виконане, заборгованість за кредитним договором не погашена, тому Банк вимагає від Відповідачки також сплати три проценти річних від простроченої суми за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 22 780,99 доларів США. Загальна заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком складає 175 997,55 доларів США та 104 053,49 грн (непогашена заборгованість за судовим рішенням та три проценти річних). Банк стверджує, що має право на захист свого порушеного права за рахунок майна, яке перебуває в іпотеці.
03 липня 2025 року адвокат Ярош Сергій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав до Суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Представник Відповідачки стверджує, що зобов`язання за кредитним договором набули статусу натурального, оскільки Позивач втратив можливість примусового виконання рішення суду у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Представник Відповідачки також зазначає, що Позивач не вказав в своїй позовній заяві, який саме спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки він просить застосувати, тим самим позбавив суд можливості виконати вимоги статті 39 Закону України "Про іпотеку". 
Представник посилається на наявність у Відповідачки статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, що, на його думку, виключає можливість нарахування 3 % річних, а також зазначив про наявність рішення суду, яке набрало законної сили, щодо відмови у стягненні 3 % річних за той самий період. 
Представник Відповідачки посилається на пропуск Позивачем строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та просив застосувати наслідки спливу позовної давності. 
17 липня 2025 року представник Позивача подав відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити.
Представник Позивача стверджує, що зобов`язання за кредитним договором не набули статусу натурального, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2011 року вже було захищено право кредитора шляхом стягнення заборгованості, а відсутність відкритого виконавчого провадження не припиняє зобов`язання та не позбавляє Позивача права на нарахування коштів відповідно до статті 625 ЦК України.
Позивач також вказував, що прострочення виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3 % річних обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню до суду. 
Крім того, Позивач зазначав, що Верховний Суд вже дійшов висновку про правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки, а право вибору способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Також Позивач посилався на те, що 3 % річних мають компенсаційний, а не штрафний характер, а тому положення щодо звільнення членів сімей військовослужбовців від штрафних санкцій не поширюються на спірні правовідносини. Крім цього, Позивач вказував, що справа № 754/511/23 щодо стягнення 3 % річних перебуває на перегляді у Верховному Суді, тому посилання Відповідачки на наявність рішення у цій справі є передчасними. 
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
25 травня 2023 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року, у задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк" відмовлено.
02 травня 2025 року Суд постановив ухвалу, якою прийняв до свого провадження цю позовну заяву. Позовну заяву залишив без руху, установив Позивачу строк - 5 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Для продовження розгляду справи Позивач повинен надати Суду докази сплати судового збору у сумі 95 411,29 грн.
16 травня 2025 року Суд призначив підготовче судове засідання. 
04 листопада 2025 року Суд зупинив провадження в справі № 754/510/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/511/23.
06 квітня 2026 року Суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ
21.08.2008 між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 50-Ф/08-38. За умовами цього договору банк надав кредит у розмірі 132 000 доларів США зі сплатою 13,8 % річних строком до 20.08.2038 або 20.08.2039. На забезпечення виконання зобов`язань цього ж дня було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально за № 6696, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . 
25.01.2010 Позивач реалізував право на дострокове повернення всієї суми кредиту, звернувшись із відповідним позовом до суду. Отже, строк виконання зобов`язання в повному обсязі настав 25.01.2010.
05.07.2011 Деснянський районний суд міста Києва у справі № 2-144/2011 ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 153 216,56 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 липня 2011 року складає 1 221 365,80 грн, заборгованість по пені в сумі 64 133,49 грн, штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо обов`язку страхування предмета іпотеки в розмірі 38 100 грн, судовий збір в розмірі 1 700 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
20.10.2011 Апеляційний суд міста Києва своєю ухвалою залишив вказане рішення суду без змін.
10.01.2012 на виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 2-144/11.
10.01.2016 закінчився встановлений законом річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який Позивач своєчасно не пред`явив.
25.04.2016 державний виконавець виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Після цього виконавчий документ на виконання повторно не пред`являвся.
12.12.2022 Київський апеляційний суд залишив вказану ухвалу про відмову в поновленні строку без змін 
У січні 2023 ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду із двома позовами: у справі № 754/511/23 про стягнення трьох процентів річних у розмірі 22 780,99 доларів США за період прострочення з 12.03.2017 по 23.02.2022, та у справі № 754/510/23 (справа, що розглядається) про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення загальної заборгованості.
Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи (стаття 417 ЦПК України).
2.04.2025 Верховний Суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалюючи постанову рішення Верховний Суд дійшов таких висновків та надав відповідні вказівки:
1) недотримання передбаченої статтею 35 Закону України "Про іпотеку" процедури подання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки не є перешкодою для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів. Тому з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із таким позовом;
2) встановити, коли настав строк виконання зобов`язання, з урахуванням рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2011 року у справі № 2-144/2011, дослідити наданий Банком розрахунок заборгованості та наведений період нарахування трьох процентів річних від простроченої суми. Верховний Суд наголосив, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду; 
3) при оцінці спірних правовідносин суд необхідно звернути увагу на те, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2023 р. у справі № 754/511/23 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, а саме трьох процентів річних від простроченої суми за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 22780,99 доларів США.
17.08.2023 Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/511/23 відмовлено в стягненні трьох процентів річних у розмірі 22 780,99 доларів США.
21.11.2023 Київський апеляційний суд залишив без змін рішення від 17.08.2023 у справі № 754/511/23. 
11.02.2026 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 754/511/23, якою залишила без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими ПАТ АБ "Укргазбанк" було відмовлено у задоволенні позову про стягнення 3 % річних з позичальниці.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
При цьому цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див.: постанови Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, провадження № 61-9003св21). 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25):
"Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку" (пункт 104 постанови);
"Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання" (пункт 105 постанови);
"Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення (пункт 105 постанови); 
"Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язаннями, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним" (пункт 117 постанови);
"У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України" (пункт 118 постанови);
"За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності" (пункт 119 постанови);
У цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, за змістом яких, коли кредитор уже скористався судовим захистом - рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання не може вважатись натуральним навіть за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відмови в поновленні цього строку судом, оскільки такі обставини не мають правового значення, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на таке невиконане зобов`язання (пункт 135).
При цьому незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22). 
Отже, виконуючи обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.04.2025 у цій справі, Суд дослідив наданий банком розрахунок та встановив, що строк виконання основного зобов`язання настав 25.01.2010 (момент первинного звернення банку до суду про дострокове стягнення боргу, задоволеного рішенням від 05.07.2011 у справі № 2-144/2011), а також урахував результати розгляду пов`язаної справи № 754/511/23. Крім того, Суд врахував вказівку касаційної інстанції про те, що недотримання процедури досудової вимоги (стаття 35 Закону України "Про іпотеку") не перешкоджає зверненню до суду з позовом про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.
Водночас, вирішуючи спір по суті, Суд зобов`язаний застосувати останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 754/511/23, який має перевагу над попередніми висновками колегій та палат.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Хоча зобов`язання зі сплати кредитного боргу і не вважається припиненим у матеріально-правовому сенсі (оскільки може бути виконане добровільно), воно позбавлене примусового захисту. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу, і рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. Держава не може примусити боржника виконати основне зобов`язання, тому у Позивача відсутні законні підстави вимагати примусового задоволення своїх вимог шляхом реалізації предмета іпотеки, який мав забезпечувати виконання саме цього, нині позбавленого судового захисту, зобов`язання.
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що право на примусове виконання основного зобов`язання за кредитним договором остаточно втрачено кредитором (борг став натуральним), і стягнення похідних вимог у вигляді 3% річних остаточно визнано неправомірним судовим рішенням у справі № 754/511/23, тому у Банку відсутні правові підстави вимагати задоволення цих позбавлених примусового захисту вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суд відхиляє доводи представника Позивача про те, що прострочення є триваючим правопорушенням, а право на нарахування 3 % річних зберігається до повного виконання зобов`язання незалежно від наявності виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 прямо відступила від попередніх висновків Касаційного цивільного суду про те, що за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Велика Палата наголосила, що за протилежним підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання основного боргу кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних, що прямо суперечитиме принципу правової визначеності. Тому надання стягувачу можливості постійно пред`являти такі вимоги визнано неправомірним 
Таким чином, у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки належить відмовити повністю. При цьому, з огляду на те, що Суд відмовив у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог (через втрату правом примусової сили), застосування наслідків спливу позовної давності як самостійної підстави для відмови в позові у цьому випадку не розглядається. 
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати залишаються за Позивачем.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя        Інна КОВАЛЕНКО