ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року	справа № 380/9368/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 133950020077 від 27.04.2026 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 20.04.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020, із застосуванням показника вікового цензу 50 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.04.2026 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 133950020077 від 27.04.2026 їй було відмовлено у призначенні такої пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки на день звернення із заявою досягла 50 років, має страховий стаж 30 років 6 місяців, з яких пільговий стаж за Списком № 2 становить 17 років 1 місяць, працювала на роботах за Списком № 2 до 01.04.2015, а тому, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із застосуванням показника вікового цензу 50 років. Зазначає, що страховий стаж, пільговий стаж, перелік доданих документів, що підтверджують факт роботи за Списком № 2, та атестація робочого місця відповідачем не оспорюються.
Ухвалою судді від 18.05.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що під час розгляду поданих позивачем документів встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 30 років 6 місяців, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 2 – 17 років 1 місяць, вік заявниці – 50 років. Оскільки відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV на пільгових умовах за Списком № 2 пенсія за віком жінкам призначається після досягнення 55 років, а позивач цього віку не досягла, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Відповідач також зазначив, що положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, на які посилається позивач, з 11.10.2017 у частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються, а спірні правовідносини регулюються пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV. На переконання відповідача, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 є безпідставними, оскільки вказане рішення впливає виключно на Закон № 1788-XII, який не застосовувався та не повинен був застосовуватися при прийнятті оскаржуваного рішення. Просив у задоволенні позову відмовити повністю та проводити розгляд справи без участі представника відповідача.
Розглянувши позов, відзив на позовну заяву, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.04.2026 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII із застосуванням показника вікового цензу 50 років, додавши перелік необхідних документів.
За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
На підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії позивачем було подано, зокрема: трудову книжку НОМЕР_1 ; довідку № 9 від 31.03.2026 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, видану ПАТ «Львівська вугільна компанія»; копії наказів про затвердження списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників та про завершення атестації робочих місць за умовами праці, а також інші документи, що підтверджують характер роботи та її віднесення до Списку № 2.
Зі змісту довідки № 9 від 31.03.2026 та доданих документів вбачається, що позивач працювала повний робочий день на роботах, передбачених Списком № 2, зокрема за професіями машиніст конвеєра та машиніст установок збагачення та брикетування на відділенні вуглеприймання, у періоди з 29.04.1996, з 28.10.1998, з 16.01.2003, з 05.04.2013, з 03.02.2023 та з 18.03.2024, тобто, серед іншого, працювала на роботах за Списком № 2 до 01.04.2015.
За результатами розгляду документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 133950020077 від 27.04.2026 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з підстав недосягнення нею пенсійного віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач визнав такі обставини: страховий стаж заявниці становить 30 років 6 місяців; пільговий стаж за Списком № 2 – 17 років 1 місяць; вік заявниці на дату звернення – 50 років. Зауважень стосовно форми звернення та обсягу матеріалів звернення відповідачем не висловлено, наявності явних та очевидних дефектів у поданих документах не виявлено. Інших підстав для відмови, окрім недосягнення віку 55 років, оскаржуване рішення не містить.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсії визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, – за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, було збільшено передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII вік набуття права на пенсію на пільгових умовах для жінок з 50 до 55 років, з одночасним збільшенням необхідного стажу роботи з 20 до 25 років.
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII Закон № 1058-IV доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян». Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, – після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення).
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини зазначеного Рішення положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Рішення. Водночас згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» – «г» статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, – за списком № 2, у тому числі жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-XII, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення; одночасно Конституційний Суд України встановив, що надалі підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Аналогічні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20. Згідно з частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 (з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у цій же справі) визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме: позивач – особа, яка звернулася до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону № 1788-XII; на момент звернення досягла: чоловіки – 55 років, жінки – 50 років; набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-XII; відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії. У пункті 119 цього рішення визначено, що воно є зразковим для справ, предметом спору в яких є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 зазначила, що за наведених обставин на час виникнення спірних відносин Закон № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення віку 50 років. Як наслідок, на час виникнення спірних відносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, з одного боку, та Законом № 1058-IV – з іншого, у частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах: перший із цих законів визначав такий вік для позивача 50 років, тоді як другий – 55 років.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
При цьому Велика Палата Верховного Суду, з посиланням на правову позицію, викладену у її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, зазначила, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у такій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
В силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Наведені висновки Верховного Суду є чинними та підлягають врахуванню судом при вирішенні цього спору.
З огляду на наведене, доводи відповідача про те, що спірні правовідносини регулюються виключно пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV та що положення Закону № 1788-XII у частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються, суд відхиляє як такі, що не відповідають наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20. Так само суд відхиляє доводи відповідача про безпідставність посилань позивача на Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, оскільки саме це рішення, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду, відновило для відповідної категорії осіб дію пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII із застосуванням показника вікового цензу 50 років для жінок.
Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що позивач звернулася із заявою про призначення пенсії після 23.01.2020 (а саме 20.04.2026); на момент звернення досягла віку 50 років; має необхідний для призначення пенсії за пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII страховий стаж не менше 20 років (фактично – 30 років 6 місяців) та пільговий стаж за Списком № 2 не менше 10 років (фактично – 17 років 1 місяць); працювала повний робочий день на роботах за Списком № 2, у тому числі до 01.04.2015, що підтверджується результатами атестації робочих місць.
При цьому суд враховує, що страховий стаж, пільговий стаж, перелік доданих документів, що підтверджують факт роботи за Списком № 2, та атестація робочого місця відповідачем не оспорюються. Єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії, наведеною у оскаржуваному рішенні, є недосягнення позивачем віку 55 років.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії відповідала всім обставинам, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, визначеним Верховним Судом у зразковій справі № 360/3611/20, а отже мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII із застосуванням показника вікового цензу 50 років.
За таких обставин відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оформлена рішенням № 133950020077 від 27.04.2026, у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням нею 55-річного пенсійного віку є протиправною, а тому таке рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за призначенням пенсії, крім випадків, передбачених цим Законом. Оскільки із заявою про призначення пенсії позивач звернулася 20.04.2026, пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.
За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Європейський суд з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією. Під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
У цій справі пенсійний орган не уповноважений на встановлення умов для призначення особі пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, натомість такі умови визначені законом, а при їх досягненні особа має право на відповідний вид соціального захисту. Оскільки позивач виконала всі умови для призначення пенсії за пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII, належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дня звернення.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Питання розподілу судових витрат вирішується судом з урахуванням документально підтверджених витрат позивача.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 133950020077 від 27.04.2026 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 20.04.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020, із застосуванням показника вікового цензу 50 років.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.