ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1651/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Вельмакіної Т.М. 
секретар судового засідання: Андрощук О.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Дідовець Ю.П. - виписка з ЄДР; Чемерис О.О. - виписка з ЄДР; 
від відповідача: Рекша О.І. - ордер серія АМ №1176900 від 30.12.2025, 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради 
до Приватного підприємства "Житомирська рекламна компанія "Барабан" 
про стягнення 1050504,14 грн 

Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Житомирська рекламна компанія "Барабан" про стягнення 1050504,14 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42.
Разом із позовною заявою, до суду, 15.12.2025 надійшло клопотання від 12.12.2025 про залучення третьої особи, згідно якого представник позивача просить суд залучити до участі у справі №906/1638/25 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Північний офіс Держаудитслужби, оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Держаудитслужби в частині контролю за виконанням вимоги №260608-14/980-2023 від 29.03.2023.
Ухвалою від 19.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 19.01.2026 об 11:00.
30.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
06.01.2026 через систему "Електронний суд" до суду надійшли наступні документи:
- від представника позивача - відповідь на відзив з додатками;
- від представника відповідача - заперечення на відповідь на відзив.
Протокольною ухвалою від 19.01.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Північного офісу Держаудитслужби, відклав підготовче засідання суду на 18.02.2026, зважаючи на заявлене представником позивача клопотання про відкладення судового засідання з метою подання клопотання про витребування доказів через систему "Електронний суд".
04.02.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про витребування доказів в Управління Північного офісу Держаудитслужби, а саме: розрахунку недоотриманої плати в сумі 1050504,14 грн, що підлягає стягненню з відповідача, зазначеної в реєстрі розрахунку загальної суми недоотриманої позивачем від рекламорозповсюджувачів плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору від 01.08.2016 №42.
Ухвалою від 18.02.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав підготовче засідання суду на 24.03.2026, витребував в Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області розрахунок загальної суми недоотриманої плати в сумі 1050504,14 грн., що підлягає стягненню з ПП "Житомирська рекламна компанія" "Барабан" зазначеної в реєстрі розрахунку загальної суми недоотриманої ДМЗВ ЖМР від рекламорозповсюджувачів плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності міста Житомира від 01.08.2016 №42.
02.03.2026 через систему "Електронний суд" від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області надійшло клопотання про долучення доказів та врахування пояснень по справі.
Протокольною ухвалою від 24.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 23.04.2026.
17.04.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами з конструктивними рішеннями, виданих відповідачу.
Згідно з довідкою секретаря судового засідання додатки наявні та зберігаються в електронному вигляді в підсистемі "Електронний суд".
23.04.2026 представник відповідача подав для долучення до матеріалів вступне слово.
Протокольною ухвалою від 23.04.2026 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 21.05.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, судове засідання у справі, призначене на 21.05.2026, не відбулося, тому суд ухвалою від 26.05.2026 призначив судове засідання на 08.06.2026.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, також вказали, що вимоги заявлені у тому числі і з урахуванням приписів ст.1212 ЦК України. Надали для огляду дозволи, на підставі яких саме позивач укладає договори та з яких вбачається, що технічні характеристики рекламного засобу розраховуються спеціалізованими організаціями і на даний час, на відміну від технічних характеристик, що наявні у дозволах, які видавались Комунальним підприємством "Реклама" Житомирської міської ради, містять вирахувану загальну площу, яка береться за основу для розрахунку, а не визначається Департаментом. При цьому пояснили, що продовжуючи дію дозволів, Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради не може вносити зміни до цих дозволів з власної ініціативи, а лише перевіряє наявність заборгованості по договорах і залежно від цього приймає рішення щодо продовження.
Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Наголосив, що позов не обґрунтовано приписами ст. 1212 ЦК України, крім того вони не підлягають застосуванню до спірних відносин, які мають виключно договірний характер. Акцентував, що виконуючи свої зобов`язання за договором здійснював оплати згідно виставлених рахунків та не мав підстав сплачувати більше, ніж у цих рахунках вказував позивач, що також свідчить про недоречність доводів про безпідставне збереження коштів.
(Розгляд справи проведено за матеріалами у паперовій та електронній формах).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради за період з 01.01.2018 по 30.11.2022, проведеної Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області, згідно з актом ревізії №06-11-30/001 від 17.02.2023 встановлено, що у порушення вимог п.32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, п.13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168, п.2 договорів, які укладені з 31 розповсюджувачем зовнішньої реклами, занижено технічні характеристики рекламного засобу, а саме площу горизонтальної проекції місця розташування рекламного засобу, на яку повинна нараховуватись плата за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності для розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та яку визначено без врахування площі таких елементів наземних конструкцій, як фундамент, що призвело до заниження розміру рекламних засобів та плати за розташування рекламних засобів та до ненадходження до міського бюджету коштів у розмірі 5180092,72 грн, у зв`язку з чим Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області направило позивачу вимогу №260608-14/980-2023 від 29.03.2023 про усунення порушень законодавства. Стверджує, що законність вказаної вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області визнана постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23. Вказує, що за підрахунками Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області сума недоотриманої плати за право тимчасового користування відповідачем згідно з договором на розміщення зовнішньої реклами №42 від 01.08.2016 місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, становить 1050504,14 грн, несплата якої відповідачем стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.172-174) просить відмовити у задоволенні позову. При цьому не заперечує факт укладення між сторонами договору на розміщення зовнішньої реклами, та наголошує, що оплата за договором відповідачем здійснювалась регулярно та у повному обсязі відповідно до виставлених позивачем рахунків, що, в свою чергу, підтверджується актами здачі-прийняття робіт. Вказує, що розрахунок плати здійснювався виключно позивачем, на підставі виданих дозволів на розміщення реклами та договору. Зауважує, що, ініціюючи спір про стягнення недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, позивач помилково та безпідставно ототожнює порушення, встановлені контролюючим органом у діяльності позивача із порушеннями з боку відповідача. Звертає увагу на те, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23 встановлює порушення саме у діяльності позивача і не містить висновків про порушення з боку відповідача як розповсюджувача реклами, а також не створює для відповідача будь-якого нового грошового зобов`язання. Зазначає, що позивач намагається фактично змінити умови договору та стягнути кошти за період, коли діяв інший порядок розрахунку, а також легалізувати власні управлінські помилки в судовому порядку. 
У відповіді на відзив (т.1, а.с.184-188) позивач вказує, що технічні характеристики рекламного засобу розраховуються спеціалізованими організаціями та подаються самим розповсюджувачем реклами до органу місцевого самоврядування, а не визначаються департаментом. Зазначає, що договір на розміщення зовнішньої реклами було переукладено позивачем з відповідачем 01.08.2016 по діючим дозволам на існуючі рекламні засоби, які видавались Комунальним підприємством "Реклама" Житомирської міської ради, де вже була визначена площа місця розміщення рекламних засобів. Тобто позивачем не готувалися погоджувальні частини, проект рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради про надання дозволу на розміщення засобів зовнішньої реклами, примірники дозволів, в яких зазначені характеристики, у тому числі технічні, а також не визначалась площа місця розташування рекламних засобів. Стверджує, що предметом спору є не факт оплати виставлених рахунків, а неповна сплата плати за фактичне користування місцями комунальної власності. Вказує, що позивач вимагає відшкодування недоотриманих коштів, що є наслідком фактичного користування відповідачем місцем більшої площі, а також те, що норми ст.525, 629 ЦК України не можуть тлумачитися як такі, що легалізують безпідставне збереження коштів.
У запереченнях на відповідь на відзив (т.1, а.с.216-218) відповідач навів доводи та обґрунтування аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2016 між Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (департамент, позивач) та Приватним підприємством "Житомирська рекламна компанія "Барабан" (розповсюджувач/користувач, відповідач) був укладений договір на розміщення зовнішньої реклами №42 (т.1, а.с.32-35), відповідно до п.1 якого згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради розповсюджувачу дозволено розмістити рекламні засоби на умовах, визначених договором, перелік яких вказаний в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 2 договору визначено, що відповідно до Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради вiд 11.03.2010 №168, розповсюджувач зобов`язується виконувати їх та проводити оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобiв, що перебувають у комунальній власності на умовах передбачених цим договором.
Згідно з п.3 договору, на місці, вказаному в дозволі виконавчого комітету Житомирської міської ради, розповсюджувач встановлює власні рекламні засоби, які він зобов`язаний обслуговувати (підтримувати в належному естетичному стані, відповідно до вимог техніки безпеки тощо). 
Розповсюджувач не має права змінювати місце розташування рекламних засобів та змінювати їх розмір, а також встановлювати інші рекламні засоби, ніж передбачені в договорі.
У пункті 4 вказано, що договір діє з моменту підписання до закінчення дії дозволу(ів) на тимчасове користування місцем(ями) розташування рекламного(их) засобу(ів).
За умовами пп.8.3,8.6 п.8 договору розповсюджувач зобов`язується проводити оплату за тимчасове користування мiсцями розташування рекламних засобів відповідно до тарифів, встановлених виконавчим комітетом Житомирської міської ради у відповідності до зони розташування рекламних засобiв у строки, передбачені цим договором; укласти додаткову угоду у зв`язку зі зміною тарифів на оплату.
Згідно з п.9 договору, оплата по цьому договору здійснюється розповсюджувачем на підставі тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради та диференціюються у зв`язку зі змінами в податковому законодавстві.
Відповідно до п.10 договору оплата проводиться щомісячно, згiдно розрахунку оплати за тимчасове користування мiсцями розташування рекламних засобів з урахуванням зональних коефіцієнтів згiдно розрахунку, викладеному в додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору.
Платежі по цьому договору здійснюються розповсюджувачем в строк до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця наступного за звітним, шляхом надіслання Департаментом на адресу розповсюджувача відповідного рахунку за надані послуги (п.11 договору).
Як передбачено п.14 договору, зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткових угод, якi є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 17 договору визначено, що цей договір діє упродовж строку дії дозволу(ів), відповідно до дати терміну дії дозволу(ів).
У додатку №1 до договору (Адресна програма місць тимчасового розташування спеціальних конструкцій (спеціальні наземні конструкції) з 01.08.2016) визначено адреси місць розміщення зовнішньої реклами, площу місць розташування та терміни дії дозволів (т.1, а.с.33 (на звороті) - 34).
У додатку №2 до договору наведено розрахунок оплати за розміщення зовнішньої реклами згідно перелiку мiсць розташування спеціальних конструкцій (спеціальна наземна конструкція) та розмір плати за тимчасове користування місцями за місяць (т.1, а.с.34 (на звороті) - 35).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами протягом 2020-2021 років укладалися додаткові угоди, згідно з якими додаток №1 та додаток №2 до договору №2 від 01.08.2016 викладалися у нових редакціях (т.1, а.с.50-75).
Суд встановив, що Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області відповідно до п.3.2.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради за період з 01.01.2018 по 30.11.2022.
Так, згідно з актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 17.02.2023 за період з 01.01.2018 по 30.11.2022 (т.1, а.с.76-91), зокрема встановлено, що Департаментом в порушення п.32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Житомир, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168, а також п.2 договорів при визначенні розміру площі горизонтальної проекції рекламного засобу у дозволах та в договорах, укладених з розповсюджувачами, занижено технічні характеристики рекламного засобу, а саме площу горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами та яку визначено без врахування площі таких елементів наземної конструкції, як фундамент, що призвело до заниження розміру рекламного засобу та плати за розташування рекламних засобів в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), за підписом директора Департаменту Блажиєвського І.Й., та які прийнято до оплати розповсюджувачем, що підтверджено їх підписами, та у відповідних рахунках за надані послуги, які надіслано на адресу розповсюджувачів, та які ним оплачено, що призвело до недоотримання доходів загальним фондом бюджету Житомирської міської територіальної громади.
Матеріалами справи підтверджується те, що Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області зверталося з листом від 29.03.2023 №260608-14/980-2023 (т.1, а.с.102) до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про усунення виявлених під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту порушень законодавства.
При цьому суд встановив, що вживаючи заходи по усуненню зазначених в акті ревізії порушень, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.04.2023 №428 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 11.03.2010 №168" (зі змінами та доповненнями внесеними пунктом 5 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.09.2023 №1268) в н е с е н і з м і н и д о п у н к т у 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі і викладено його в такій редакції: "Площа місця розташування рекламного засобу визначається відповідно до пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067. При визначенні площі місця розташування не враховується площа фундаменту наземної зовнішньої реклами. Ця умова поширюється на вже визначені площі місць розташування рекламних засобів в виданих дозволах на їх розміщення" (т.1, а.с.103-110).
Також з матеріалів справи вбачається що позивач, не погодившись з результатами ревізії, звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області № 260608-14/980-2023 від 29.03.2023.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі №240/17778/23, зокрема позов Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області "Про усунення виявлених порушень" від 29.03.2023 №260608-14/980-2023.
У подальшому постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23 апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області задоволено повністю, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.12.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23.

Суд встановив, що відповідно до розрахунку Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області загальна сума недоотриманої Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від Приватного підприємства "Житомирська рекламна компанія "Барабан" плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м.Житомира згідно з договором №42 від 01.08.2016 за період з 01.01.2018 по 30.11.2022 становить 1050504,14 грн (т.2, а.с.241-243).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією №32/12 від 22.01.2025 про сплату загальної суми недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, у розмірі 1050504,14 грн (т.1, а.с.120-121).
Відповідач у відповіді на претензію б/н від 11.02.2025 вказав, що у різний час отримував дозволи на розміщення зовнішньої реклами, на підставі яких укладались відповідні договори. У зазначених дозволах та договорах містилися чітко визначені характеристики рекламних засобів, площі місць їхнього розташування, порядок розрахунку та розмір місячної плати за користування цими місцями. Відповідно оплата здійснювалась відповідачем згідно з виставленими департаментом рахунками, що базувалися на укладених договорах та виданих дозволах. З огляду на зазначене, відповідач діяв добросовісно та належним чином. Зі змісту постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23 вбачається, що саме дії департаменту були визнані такими, що містять порушення, тому покладання наслідків зазначених порушень на відповідача є юридично необґрунтованим (т.1, а.с.122).
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За визначенням, наведеним у п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про рекламу", зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про рекламу" передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пп.13 п."а" ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).
У п.2 Типових правил вказано, що:
- дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці;
- місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою);
- спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.
У п.3 Типових правил визначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.
Відповідно до п.5 Типових правил, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). 
Пунктом 6 Типових правил визначено, що до повноважень робочого органу належать, зокрема:
- розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;
- підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні;
- видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради.
Згідно з п.9 Типових правил, для одержання дозволу заявник подає робочому органу заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: фотокартка або комп`ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням.
Дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (п.23. 24 Типових правил).
Згідно з п.32 Типових правил, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.
Також, зважаючи на те, що д о з в о л и, з урахуванням яких укладався договір, в и д а в а л и с я Комунальним підприємством "Реклама", суд враховує, що у п.2.1 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Житомирі, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168 зокрема вказано, що:
- дозвіл на розміщення зовнішньої реклами - реєстраційний документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці;
- робочий орган - Комунальне підприємство "Реклама", на який покладено виконання функцій щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Житомирі.
У п.3.3 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі наведено повноваження Комунального підприємства "Реклама", серед яких:
- розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;
- підготовка проектів рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами або про відмову в їх наданні, щодо скасування дії дозволів або продовження строку їх дії;
- видача дозволу на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради;
- ведення інформаційного банку даних місць розташування рекламних засобів, плану їх розміщення та надання в установленому порядку інформації для оновлення даних містобудівного кадастру населених пунктів;
- відповідно до цих Правил розробляє, укладає з розповсюджувачами зовнішньої реклами договори на право тимчасового користування місцями (для розміщення рекламних засобів), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Житомира;
- підготовка і подання виконавчому комітету Житомирської міської ради пропозицій щодо розмірів плати за надання послуг робочим органом на підставі калькуляції витрат для прийняття відповідного рішення.
За умовами п.4.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, розміщення зовнішньої реклами у місті Житомирі проводиться на п і д с т а в і д о з в о л і в, що в и д а ю т ь с я Комунальним підприємством "Реклама" з г і д н о з р і ш е н н я м та у п о р я д к у, в с т а н о в л е н о м у виконавчим комітетом Житомирської міської ради відповідно до цих Правил.
Дозволом на розміщення зовнішньої реклами є реєстраційний документ встановленої форми, в и д а н и й н а п і д с т а в і р і ш е н н я в и к о н а в ч о г о к о м і т е т у Житомирської міської ради, що визначає право розповсюджувача зовнішньої реклами на встановлення окремої спеціальної конструкції на певний термін та у певному місці і містить відомості про розповсюджувача зовнішньої реклами, технічні характеристики спеціальної конструкції, місце її розташування з прив`язкою до топогеодезичного знімку місцевості (М 1:500), фотографічний знімок місця до і після розташування спеціальної конструкції, погоджувальну частину та інші необхідні відомості (п.4.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі). 
Дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві розповсюджувача зовнішньої реклами. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (п.4.4, 4.5 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі). 
Пунктом 7.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі визначено, що для одержання дозволу на розміщення зовнішньої реклами з а я в н и к п о д а є в дозвільний центр виконавчого комітету Житомирської міської ради заяву за формою згідно з додатком 1 до цих Правил, до якої додаються:
- фотокартка або комп`ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 см), на якому планується розташування рекламного засобу, з прив`язкою до місцевості;
- ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням;
- копія свідоцтва про державну реєстрацію заявника як юридичною особи або фізичної особи-підприємця.
Відповідно до п.8.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, дозвіл погоджується з власником місця або уповноваженим ним органом (особою) і спеціально уповноваженим органом - управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради.
Згідно з п.8.7 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, Комунальне підприємство "Реклама" не більш як 15 робочих днів з дати одержання належним чином оформлених двох примірників дозволу р о з г л я д а є заяву, г о т у є і п о д а є виконавчому комітету Житомирської міської ради п р о п о з и ц і ї та п р о е к т відповідного рішення.
Виконавчий комітет Житомирської міської ради впродовж 5 робочих днів з дати одержання зазначених пропозицій п р и й м а є р і ш е н н я про надання дозволу або про відмову в його наданні (п.8.8 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі). 
У разі прийняття рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами Комунальне підприємство "Реклама" протягом 5-ти робочих днів з дати прийняття рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради підписує обидва примірники дозволу, скріплює їх печаткою та передає протягом 2-х робочих днів адміністратору дозвільного центру (п.8.10 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі).
У п.8.13 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі вказано, що відповідно до прийнятого рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами заявник отримує в дозвільному центрі у представника Комунального підприємства "Реклама" договір на розміщення зовнішньої реклами, який необхідно укласти у семиденний термін з дня отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та здійснити всі необхідні платежі за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами.
При цьому пунктом 9.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі передбачено, що я к щ о п р о т я г о м с т р о к у д і ї д о з в о л у в и н и к л а п о т р е б а у з м і н і т е х н о л о г і ч н о ї с х е м и р е к л а м н о г о з а с о б у, розповсюджувач зовнішньої реклами звертається до Комунального підприємства "Реклама" з письмовою заявою у довільній формі про внесення у дозвіл необхідних змін.
У такому випадку згідно з п.9.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі до заяви додається:
- т е х н і ч н а х а р а к т е р и с т и к а з м і н у технологічній схемі рекламного засобу;
- фотокартка рекламного засобу та е с к і з і з к о н с т р у к т и в н и м р і ш е н н ям.
Згідно з п.10.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, с т р о к д і ї д о з в о л у п р о д о в ж у є т ь с я на п і д с т а в і з а я в и, що подається в дозвільний центр виконавчого комітету Житомирської міської ради розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу.
Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем для розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності, встановлюється виконавчим комітетом Житомирської міської ради, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою) (п.13.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі).
Відповідно до п.13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції всіх елементів рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу з усіма елементами.
Пунктом 13.4 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі визначено, що п л а т а за т и м ч а с о в е к о р и с т у в а н н я місцями, що перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами з д і й с н ю є т ь с я на п і д с т а в і в і д п о в і д н и х д о г о в о р і в між розповсюджувачем зовнішньої реклами та робочим органом, які повинні бути укладені впродовж семи робочих днів з моменту прийняття рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.
Нарахування плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами здійснюється робочим органом з моменту прийняття відповідного рішення.
Згідно з пунктом 13.5 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, щомісячний розмір плати визначається шляхом множення місячної плати на: 
- розмір площі місця розташування рекламного засобу; 
- коефіцієнт диференціації базового тарифу залежно від місця розташування об`єкта зовнішньої реклами; 
- коригуючий коефіцієнт згідно з таблицею 3 розділу 14 Правил, за умови надання розповсюджувачем заяви, в якій чітко зазначено перелік адрес та терміни розміщення соціальної реклами.
У розділі 14 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі наведено розрахункові тарифи плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території міста Житомира.
Водночас суд враховує, що згідно з рішенням Житомирської міської ради від 19.05.2016 №236 п р и п и н е н о комунальне підприємство "Реклама" Житомирської міської ради ш л я х о м л і к в і д а ц і ї (т.1, а.с.154).
У подальшому рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.07.2016 №647, у зв`язку з визначенням Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради робочим органом з питань розміщення зовнішньої реклами, в П р а в и л а х розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, затверджених рішенням міськвиконкому від 11.03.2010 №168 з м і н е н о н а з в у р о б о ч о г о органу на Департамент містобудування та земельних відносин міської ради замість Комунальне підприємство "Реклама" у всіх відмінках по тексту Правил (т.1, а.с.152-153).
З аналізу наведеного вище вбачається існування певного алгоритму дій робочого органу та розповсюджувача реклами щодо отримання у користування місць розташування рекламних засобів. Також вбачається, що саме вказаними Правилами (п.13.4) в імперативному порядку визначено, що розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами з д і й с н ю є т ь с я виключно на п і д с т а в і в і д п о в і д н и х д о г о в о р і в між розповсюджувачем зовнішньої реклами та робочим органом, яким після припинення КП "Реклама" є Департамент містобудування та земельних відносин міської ради.

Водночас суд враховує, що згідно акта ревізії, за результатами розгляду заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами, відповідно до п.3.3 Правил розміщення зовнішньої реклами Департаментом підготовлено проекти рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради, та в подальшому прийнято рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради щ о д о п р о д о в ж е н н я с т р о к у д і ї д о з в о л і в на розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі та умов поширення дії договорів.
На підставі рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради відповідно до п.4.1 Правил розміщення зовнішньої реклами Департаментом видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, які відповідно до п.4.2 Правил розміщення зовнішньої реклами є реєстраційним документом встановленої форми, що визначає право розповсюджувача зовнішньої реклами на встановлення окремої спеціальної конструкції на певний термін та у певному місці і містить відомості про розповсюджувача зовнішньої реклами, технічні характеристики спеціальної конструкції, місце її розташування з прив`язкою до топогеодезичного знімку місцевості, фотографічний знімок місця до і після розташування спеціальної конструкції, погоджувальну частину та інші необхідні відомості.
У акті ревізії констатовано, що характеристики елементів наземної зовнішньої реклами - фундаментів та опор визначено в проектних (технічних) документаціях спеціальних, тимчасових і стаціонарних конструкцій - рекламоносіях рекламних засобів (кресленнях рекламних засобів), наданих в ході ревізії. У дозволах та змінах щодо продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі зазначено, що характеристика (в тому числі технічна) рекламного засобу є невід`ємними частинами чинних договорів.
Згідно акта ревізії, управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області в ході ревізії було встановлено, що у додатку №1 та додатку №2 до договорів з розповсюджувачами визначено розрахунок оплати на розміщення зовнішньої реклами згідно переліку місць розташування спеціальних конструкцій та розмір плати за тимчасове користування місцями, в якому вказано занижену площу горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку нараховувалась плата за розміщення зовнішньої реклами.
Так, департаментом при укладанні договорів з розповсюджувачами в додатку №1 та додатку №2 до договорів частково вказано площу місця розташування рекламного засобу відповідно до інформації, з а з н а ч е н о ї в д о з в о л а х, що не в повній мірі відображає інформацію щодо фактичних, технічних характеристик рекламного засобу. А саме у додатку №1 та додатку №2 не відображено площу горизонтальної проекції таких елементів наземної конструкції рекламного засобу, як фундамент, що відповідно занижує дані, що стосуються площі горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами.
До ревізії надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за підписом директора департаменту Блажиєвського І.Й. за період з 01.01.2018 по 30.11.2022, відповідно до яких департаментом виставлялись рахунки розповсюджувачам за користування місцем розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, за кожний місяць окремо, а розповсюджувачами здійснено оплату за користування місцем розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.
Як встановлено в ході ревізії, сума, зазначена департаментом в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), за підписом директора департаменту Блажиєвського І.Й., та які прийнято до оплати розповсюджувачами, що підтверджено їх підписами, та в рахунках для оплати розповсюджувачам за користування місцем розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, визначена відповідно даних, наведених в додатку №1 та додатку №2 до договорів щодо визначення розміру плати за розташування рекламних засобів, тобто за площу місця розташування рекламного засобу з г і д н о і н ф о р м а ц і ї з а з н а ч е н о ї в д о з в о л а х, в той час як мала б зазначатись площа визначена в розрахунках, кресленнях рекламних засобів (рекламних конструкцій, рекламоносіїв та інших спеціальних конструкцій тощо) з обов`язковим врахуванням площі горизонтальної проекції фундаментів рекламного засобу. Внаслідок зазначеного не в повній мірі відображено в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) інформацію щодо технічних характеристик рекламного засобу, а саме без врахування площі горизонтальної проекції таких елементів наземної конструкції, як фундамент, що відповідно занижує дані, що стосуються площі горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами.
Таким чином, в порушення п.32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, п.13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168, п.2 договорів, Департаментом при визначенні розміру площі місця розташування рекламного засобу в дозволах та в договорах, укладених з розповсюджувачами, занижено технічні характеристики рекламного засобу, а саме площу місця розташування рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами, яку визначено без врахування горизонтальної площі таких елементів наземної конструкції, як фундамент, що призвело до заниження розміру плати за розташування рекламних засобів в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), за підписом директора Департаменту Блажиєвського І.Й., та які прийнято до оплати розповсюджувачами, що підтверджено їх підписами, та у відповідних рахунках за надані послуги, які надіслано на адреси розповсюджувачів та які ними оплачено.
В акті ревізії вказано, що порушення допущене директором Департаменту Блажиєвським І.Й, яким підписано розрахунки плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, в якому враховано лише площу горизонтальної проекції рекламного щита на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції рекламного щити, а не рекламного засобу з врахуванням (всіх елементів рекламного засобу) наземної зовнішньої реклами, в тому числі - фундаментів та начальником відділу дизайну міського середовища департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради Чемерис О.О., якою не дотримано п.2.1, 2.8 посадової інструкції начальника відділу дизайну міського середовища департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.
Таким чином, у акті ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області зафіксовано порушення законодавства, д о п у щ е н і безпосередньо посадовими особами Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, а не відповідачем. 
При цьому суд встановив, що відповідач, зі свого боку, що не заперечується позивачем, подав необхідні для отримання дозволів документи, серед яких ескізи рекламних засобів з конструктивними рішенням, виконані фахівцем, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, тобто надав необхідну достовірну інформацію щодо рекламних засобів. Як констатовано в акті ревізії, параметри вказаних елементів рекламних засобів наведено в проектній (технічній) документації, зокрема в розрахунках, кресленнях рекламних засобів (рекламних конструкцій, рекламоносіїв та інших спеціальних конструкцій тощо), які використовуються для розміщення зовнішньої реклами.

Водночас, зважаючи на твердження позивача про те, що договір на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42 було укладено (переукладено) Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради з відповідачем на підставі чинних дозволів, в яких уже була визначена площа місця розташування рекламних засобів, та які були видані відповідачу на підставі рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради за 2009, 2010 та 2011 роки відповідно до вихідних даних проектування та діючих на той час повноважень робочого органу - КП "Реклама" Житомирської міської ради, суд враховує наступне.
Як зазначалося вище, в ході ревізії було встановлено, що Департаментом підготовлено проекти рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради, та в подальшому прийнято рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо п р о д о в ж е н н я с т р о к у д і ї д о з в о л і в на розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі та умов поширення дії дозволів.
При цьому, матеріалами справи підтверджується те, що Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області здійснювало ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності безпосередньо Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, а не КП "Реклама" та за період з 01.01.2018 по 30.11.2022, при цьому період з 01.08.2016 (дати укладення договору) до 01.01.2018 не був предметом ревізії, як не був предметом ревізії і період діяльності Комунального підприємства "Реклама", до повноважень якого відносилась підготовка проектів рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами або відмови в їх наданні, видача дозволів на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради.
Також суд враховує, що до договору №42 від 01.08.2016 між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, згідно з якими додаток №1 "Адресна програма місць тимчасового розташування спеціальних конструкцій (спеціальні наземні конструкції, лайтпостери на опорах, та кронштейн на фасаді будинку)" та додаток №2 "Розрахунок оплати за розміщення зовнішньої реклами згідно переліку місць розташування спеціальних конструкцій до договору (спеціальні наземні конструкції, лайтпостери на опорах, та кронштейн на фасаді будинку) та розмір плати за тимчасове користування ними за місяць" викладалися у нових редакціях, у зв`язку з прийняттям рішень міськвиконкому про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі.
Відповідно до п.3.1.3 розділу ІІІ Положення Департаменту містобудування та земельних відносин, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 08.11.2018 №1215, департамент створено з метою забезпечення в межах, визначених законодавством, прав Житомирської міської об`єднаної територіальної громади в сфері архітектури, містобудування та земельних відносин (в межах повноважень департаменту).
Пунктами 5.72 та 5.77 розділу V вказаного Положення визначено, що до компетенції департаменту відносяться, зокрема такі повноваження:
- підготовка і подання виконавчому органу ради пропозицій щодо розмірів плати розміщення засобів зовнішньої реклами на підставі калькуляції витрат;
- укладання договорів та здійснення контролю за надходженням коштів за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами.
Пунктами 3.65 та 3.70 Положення про департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 19.12.2024 №1231, також передбачено, що до повноважень департаменту відноситься підготовка і подання виконавчому комітету міської ради пропозицій щодо розмірів плати розміщення засобів зовнішньої реклами на підставі калькуляції витрат; укладання договорів та здійснення контролю за надходженням коштів за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами.
Отже, до повноважень позивача відноситься, зокрема розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні; здійснення контролю за надходженням коштів за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами.
Водночас, суд встановив, що, хоча договір на розміщення зовнішньої реклами №42 від 01.08.2016 і був укладений між Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради та відповідачем, однак укладався цей договір на основі виданих саме Комунальним підприємством "Реклама" дозволів на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, у яких уже була визначена площа місця розташування рекламних засобів.
У контексті наведеного суд враховує, що саме Комунальне підприємство "Реклама" видавало відповідачу дозволи на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, а позивач під час продовження відповідачу строку дії вказаних дозволів не перевіряв правильність визначення площі місця розташування рекламних засобів, оскільки здійснення такої перевірки наведеними вище нормативними актами не передбачено при продовженні відповідачу строку дії вказаних дозволів.
При цьому щодо внесення змін до договору, то суд акцентує, що підстави для їх внесення визначено уп.19.1. Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, яким передбачено, що лише у випадку, я к щ о п р о т я г о м с т р о к у д і ї д о з в о л у в и н и к л а п о т р е б а у з м і н і т е х н о л о г і ч н о ї с х е м и р е к л а м н о г о з а с о б у, розповсюджувач зовнішньої реклами звертається до Комунального підприємства "Реклама" з письмовою заявою у довільній формі про внесення у дозвіл необхідних змін.
У такому випадку згідно з п.9.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі до заяви додається: - т е х н і ч н а х а р а к т е р и с т и к а з м і н у технологічній схемі рекламного засобу; - фотокартка рекламного засобу та е с к і з і з к о н с т р у к т и в н и м р і ш е н н ям.
Тобто, внесення змін до дозволу з інших підстав не визначено. Так само і не визначено право Департаменту звертатися до розповсюджувача зовнішньої реклами про внесення будь-яких змін до дозволу чи здійснювати їх в односторонньому порядку.
Натомість, визначених п.9.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі підстав для внесення змін до виданих КП "Реклама" дозволів, суд не встановив. Відповідно не встановлено судом і підстав для внесення змін до укладених з відповідачем договорів. Вказане спростовує встановлені ревізією обставини щодо допущених Департаментом порушень при продовженні дії дозволів.
Щодо тверджень позивача про незвернення відповідача про внесення змін до договору після отримання претензії №32/12 від 22.01.2025 про сплату суми недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира згідно з договором №42 від 01.08.2016 за період з 01.01.2018 по 30.11.2022, суд зазначає наступне.
Так, ініціатором подання заяви про внесення змін у дозвіл та відповідних змін у договір міг би бути відповідач, однак лише у випадку виникнення потреби у зміні технологічної схеми рекламного засобу, як це передбачено п.9.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м.Житомирі. При цьому під зміною технологічної схеми рекламного засобу розуміється зміна конструктивних елементів спеціальної конструкції без зміни місця розташування спеціальної конструкції.
З огляду на відсутність у відповідача потреби у зміні технологічної схеми рекламного засобу, були відсутні відповідно і підстави для звернення до позивача щодо внесення змін у дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та відповідно і змін до договору.
Крім того, такі зміни, якби були для цього підстави, мали б вноситись своєчасно, тобто у період з 01.01.2018 по 30.11.2022, а не у 2025 році стосовно тих правовідносин, які виникли раніше, та після повного виконання за цей період відповідачем зобов`язання в частині оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності на умовах, передбачених договором.
При цьому суд враховує, що відповідач не знав і не міг знати про спірні обставини до доведення до його відома вказаних в акті ревізії висновків щодо заниження загальної площі горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами, оскільки здійснювати такі розрахунки не входить до його компетенції та до його обов`язків у спірних правовідносинах.

Суд враховує, що Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. У рішенні від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". 
У цій справі Європейський суд дійшов висновку про те, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 "Першого протоколу Конвенції". Тобто, визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.
Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, але потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, - позиція Великої Палати Верховного Суду.
Водночас у практиці ЄСПЛ ("Щокін проти України" від 14.10.2010, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів.
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Втручання у майнові права відповідача за встановлених обставин, на думку суду, не може вважатися пропорційним та становить "індивідуальний та надмірний тягар" для відповідача, є несумісним із вказаними гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відтак за обставин, коли відповідач дотримався встановленої процедури отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та укладення відповідного договору, умови якого належним чином виконував, на переконання суду, на відповідача не можуть перекладатися негативні наслідки від поведінки уповноваженого органу, на який покладено виконання функцій щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами, та який при визначенні розміру площі горизонтальної проекції рекламних засобів у дозволах занизив технічні характеристики рекламного засобу, а саме площу горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами та яку визначено без врахування площі таких елементів наземної конструкції, як фундамент, що призвело до заниження розміру рекламного засобу та плати за розташування рекламних засобів та до недоотримання доходів загальним фондом бюджету Житомирської міської територіальної громади, як це встановлено актом ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області, оскільки така ситуація є недопустимою з точки зору верховенства права.
Суд враховує, що відповідач діяв правомірно, покладаючись на компетентність уповноваженого органу при визначенні розміру плати за розміщення зовнішньої реклами та не усвідомлював і не міг усвідомлювати можливого допущення уповноваженим органом помилок при визначенні розміру оплати за договором.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі 912/2797/21, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Крім того суд враховує, що після проведення перевірки Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.04.2023 №438 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168" та викладено п.13.2 Правил у такій редакції: "Площа місця розташування рекламного засобу визначається відповідно до п.32 Типових правил. При визначенні площі місця розташування реклами не враховується площа фундаменту наземної зовнішньої реклами". Також зазначеним рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради встановлено, що ця умова поширюється на вже визначені площі місць розташування рекламних засобів у виданих дозволах на їх розміщення.
Щодо посилання позивача на те, що місячна плата за користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами збільшилась внаслідок обрахування аудиторами Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області іншої площі місця розташування рекламного засобу (з врахуванням (донарахуванням) фундаменту спеціальної наземної конструкції)), то суд вважає їх безпідставними, оскільки доказів внесення змін до договору щодо збільшення місячної плати за користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами матеріали справи не містять.
Так, у статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
У пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України закріплено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.
Також у статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. З м і н а ц і н и в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому відповідно до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Крім того, згідно з ч.1,2,3 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Таким чином, обрахування аудиторами Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області іншої площі місця розташування рекламного засобу (з врахуванням (донарахуванням) фундаменту спеціальної наземної конструкції), ніж визначена договором, а також виявлення контролюючим органом за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради за період з 01.01.2018 по 30.11.2022 порушення при визначенні розміру площ горизонтальних проекцій рекламних засобів, автоматично не змінює в сторону збільшення умови укладеного з відповідачем договору щодо розміру місячної плати за користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.
Що стосується посилань позивача на визнання законною вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області №260608-14/980-2023 від 29.03.2023, яка передбачає сплату недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23, якою відмовлено у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області №260608-14/980-2023 від 29.03.2023, суд враховує, що у вказаній справі перевірялась обґрунтованість доводів Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність означає обов`язковість для суду фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, під час розгляду інших справ. Такі обставини не підлягають повторному доказуванню, оскільки їх уже встановлено судом у попередньому процесі.
Так, суд враховує, що дійсно згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №240/17778/23, якою відмовлено у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області №260608-14/980-2023 від 29.03.2023, встановлено законність вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області щодо усунення виявлених порушень, які не усунуто в ході ревізії, зазначеної в листі від 29.03.2023 №260608-14/980-2023, зокрема: "забезпечити надходження на користь бюджету Житомирської міської територіальної громади коштів від недоотримання плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності для розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами...".
Тобто, у вказаній постанові суд встановив факт законності вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради щодо усунення виявлених порушень, які не усунуто в ході ревізії, зазначеної в листі від 29.03.2023 №260608-14/980-2023. 
Однак, у вказаній постанові лише констатовано, що в ході ревізії по 31 договору при визначенні площі місця розташування рекламного засобу не було враховано такі елементи наземної конструкції, як фундамент, що відповідно занизило загальну площу горизонтальної проекції рекламного засобу, на яку повинна нараховуватися плата за розміщення зовнішньої реклами, і, як наслідок, було занижено плату за розташування рекламних засобів, що призвело до недоотримання доходів загальним фондом бюджету Житомирської міської територіальної громади в сумі 5180092,72 грн, зокрема за договором №42 від 01.08.2016, укладеним з відповідачем, у сумі 1050504,14 грн. 
При цьому правомірність вимог Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради до Приватного підприємства "Житомирська рекламна компанія "Барабан" про стягнення 1050504,14 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42, Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.10.2024 у справі №240/17778/23 не встановлювалась, натомість обґрунтованість цих вимог є предметом розгляду у даній справі.
Крім того, відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак відповідач не брав участь у розгляді справи №240/17778/23.
Згідно з ч.5 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
У даній справі відповідач заперечує позовні вимоги про стягнення 1050504,14 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, обрахованої Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області під час проведення ревізії, зокрема вказуючи і на незрозумілість розрахунку.
З огляду на викладене обставини, які встановлені рішенням суду у справі №240/17778/23, не є такими, що не потребують доказуванню у цій господарській справі, тому розмір сум, які позивач просить стягнути з відповідачів, підлягає доказуванню у загальному порядку.
Також суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №915/222/24 конкретизував раніше зроблені висновки, вказавши, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).
З огляду на викладене, суд враховує, що позивач обґрунтовує позовні вимоги про стягнення з відповідача 1050504,14 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира згідно договору на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42, лише актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 17.02.2023 за період з 01.01.2018 по 30.11.2022, яким встановлено порушення Департаментом п.32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Житомир, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.03.2010 №168, а також п.2 договору. 
При цьому представник позивача у судовому засіданні вказала, що не може підтвердити правильність проведеного Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області розрахунку недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42, у розмірі 1050504,14 грн. Суд враховує, що вказані пояснення позивача узгоджуються, зокрема з наданими у судовому засіданні поясненнями та наданими для огляду дозволами, на підставі яких саме позивач укладає договори та з яких вбачається, що технічні характеристики рекламного засобу розраховуються спеціалізованими організаціями і на даний час, на відміну від технічних характеристик, що наявні у дозволах, які видавались Комунальним підприємством "Реклама" Житомирської міської ради, містять вирахувану загальну площу, яка береться за основу для розрахунку, а не визначається Департаментом.
У контексті наведеного суд враховує, що графа 8 "Розмір спеціальної наземної конструкції з всіма елементами" розрахунку, наданого Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, виконана у вигляді набору арифметичних дій без жодного пояснення щодо використаних вихідних даних, що також унеможливлює здійснення перевірки обґрунтованості такого розрахунку.
Крім того, вказаний розрахунок сформований загальною сумою за весь період, який перевірявся, з 01.01.2018 по 30.11.2022 без деталізації нарахувань по кожному місяцю окремо, тому неможливо встановити чи були враховані у розрахунку рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №281 від 28.04.2022, №314 від 17.05.2022, №378 від 10.06.2022, №499 від 13.07.2022, №554 від 03.08.2022 щодо ненарахування плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності Житомирської міської територіальної громади у період з 01.03.2022 по 31.08.2022, які є у загальному доступі.
Наведені обставини додатково підтверджують необґрунтованість та недоведеність наданого розрахунку в цілому.
При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження заявленої до стягнення з відповідача суми позивачем до суду не надано.
Водночас матеріалами справи підтверджено, що виконуючи свої зобов`язання за договором, відповідач здійснював оплати згідно виставлених рахунків та не мав підстав сплачувати більше, ніж у цих рахунках вказував позивач.
Також суд враховує, що позовна заява не містить посилання на ст.1212 ЦК України та те, що представник позивача лише під час розгляду справи по суті посилалась на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України.
Однак у контексті наведених позивачем у судовому засіданні доводів щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України, суд враховує наступне.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
При цьому договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач діяв у межах укладеного з позивачем договору та відповідно до умов, у ньому визначених, а також те, що виявлені порушення не стосуються дій та поведінки відповідача і не покладають на нього обов`язку щодо їх усунення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1050504,14 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору на розміщення зовнішньої реклами від 01.08.2016 №42.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України", обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з цим позовом позивач згідно з платіжною інструкцією №1717 від 29.10.2025 сплатив 15757,56 грн судового збору.
Водночас відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому при зверненні до суду підлягало сплаті позивачем 12606,05 грн судового збору.
З огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на позивача з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Оскільки позивач не подав клопотання про повернення судового збору у розмірі 3151,51 грн, питання про його повернення суд не вирішує. 
Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 16.06.26 

Суддя Вельмакіна Т.М. 

1- до справи;
- сторонам - через систему "Електронний суд";