УХВАЛА
29 червня 2026 року
м. Київ

справа № 761/34036/23-ц
провадження № 61-8214ск26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорової Світлани Дмитрівни на постанову Київського апеляційного суду 
від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму трьох відсотків річних у розмірі 1 423 166,49 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 7 566 646,13 грн.
У задоволенні іншої частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 5 535,75 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року в частині визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню 
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 змінено, стягнуто 
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 695 034,80 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 706 423,49 грн.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 
у дохід держави змінено, стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 2 094,86 грн.

19 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Федорова С. Д. через приймальню громадян «Скриня» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2026 року (повний текст постанови виготовлено 22 травня 2026 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині зміни рішення суду першої інстанції щодо розміру 3 % річних та інфляційних витрат, залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Федорової С. Д. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
У касаційній скарзі представник заявника посилається, як на підставу касаційного провадження, на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах. 
Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що посилання на  пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.
Зокрема, представник заявника не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорової Світлани Дмитрівни на постанову Київського апеляційного суду 
від 12 травня 2026 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць