ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА
З ПИТАНЬ РОЗГЛЯДУ ЗВІТУ СУБ`ЄКТА ВЛАДНИХ ПОВНОВАЖЕНЬ 

06 травня 2026 року	Справа № 280/9125/25 м. Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження питання про прийняття звіту про виконання судового рішення у справі №280/9125/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі № 280/9125/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка викладена у листі від 30.08.2025 №2509-р;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.08.2025 вх. №5545-р та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення;
в іншій частині позовних вимог, - відмовлено.
Рішення у справі набрало законної сили 06.01.2026.
30.03.2026 до суду надійшла заява представника позивача, подана в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій позивач просить: зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі №280/9125/25. 
Ухвалою суду від 03.04.2026 встановлено судовий контроль за виконанням рішення та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі № 280/9125/25.
04.05.2026 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов звіт про виконання ухвали суду від 03.04.2026. У звіті представник відповідача зазначає, що виконання рішень суду у військовій частині регламентовано Інструкцією з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 №744. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 №280/9125/25 командуванням військової частини НОМЕР_1 було повторно розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, який надійшов до військової частини 29.08.2025. ОСОБА_1 було повідомлено, що пунктом 4 Контракту, який ним було підписано, встановлено, що «сторони зобов`язуються не пізніш як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про бажання або не бажання укладати новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин передбачених нормативно-правовими актими». Із урахуванням того, що ОСОБА_1 у встановлений строк із рапортом про відмову в укладені нового контракту не звертався, не відмовився укладати новий контракт, командування військової частини НОМЕР_1 з метою реалізації вимог ч. 8 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видано наказ (по стройовій частині) №282 від 01.10.2025, яким продовжено дію попереднього контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України понад встановлений строк на період дії воєнного стану - до оголошення демобілізації. Вказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 разом із відзивом був надісланий до суду. Судом вказаний наказ був опрацьований, рішення щодо його зміни чи скасування судом не приймалося. Враховуючи вище викладене у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для задоволення рапорту ОСОБА_1 .
Розглянувши звіт відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Конституційний Суд України на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1 березня 2023 року у справі №2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19 квітня 2023 року у справі №4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень. Ця позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 вересня 2023 року у справі №640/21223/20 (адміністративне провадження №К/990/9827/23).
Суд наголошує, що військовою частиною НОМЕР_1 вимоги ухвали суду від 03.04.2026, яка набрала законної сили, щодо зобов`язання подати у місячний строк, з дати отримання копії цієї ухвали, звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №280/9125/25, та докази на підтвердження виконання судового рішення – не виконані.
Судом не приймається до уваги твердження відповідача про те, що рапорт позивача був повторно розглянутий, після набрання законної сили судовим рішенням №280/9125/25. Доказів повторного розгляду рапорту позивача від 29.08.2025 відповідач суду не надав.
Посилання відповідача на наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №282 від 01.10.2025, яким продовжено дію контракту ОСОБА_1 , не може свідчити про виконання судового рішення, оскільки:
по-перше, вказаний наказ існував на момент розгляду справи та його видання передувало винесенню судом рішення від 25.11.2025 у справі №280/9125/25;
по-друге, у мотивувальній частині рішення суду №280/9125/25 чітко зазначено, що у позивача наявні підстави для звільнення його з військової служби на підставі пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ. У резолютивній частині рішення суду відповідача зобов`язано повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.08.2025 вх. №5545-р та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
Відтак, відповідачем рішення суду не виконано, доказів розгляду рапорту позивача, після прийняття судового рішення від 25.11.2025 у справі №280/9125/25 суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Частиною 2 ст. 382-2 КАС України встановлено, що звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити, зокрема, відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Суд зазначає, що наданий відповідачем звіт взагалі не містить відомостей про виконання чи намагання суб`єкта владних повноважень виконати рішення суду. Натомість, викладені у звіті відомості свідчать про те, що відповідач вважає, що у нього відсутній обов`язок виконувати рішення суду у справі №280/9125/25, вважає це рішення виконаним, з огляду на наявність наказу №282 від 01.10.2025 та просить прийняти звіт і не встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №280/9125/25.
Відповідно до ч. 1 ст. 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.
Як вже зазначалось, рішення суду у даній справі відповідачем не виконане (докази іншого в матеріалах справи відсутні).
При цьому, виконання судового рішення є обов`язком Військової частини НОМЕР_1 , якого вона не вправі уникати.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач не вчинив дій, спрямованих на належне виконання рішення суду, що є підставою для встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду та вирішення питання щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень.
Невиконання судового рішення мають наслідком неприйняття звіту, що, в свою чергу призводить до накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.12.2025 №4695-IX встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2026 року - 3328 гривень. 
Відтак, розмір штрафу становить від 66560,00грн. до 133120,00грн.
Враховуючи викладене, для встановлення особистих даних командира Військової частини НОМЕР_1 (прізвище, ім`я та по-батькові; число, місяць, рік народження; зареєстроване місце проживання (чи перебування); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта), суд висновує про необхідність призначення до розгляду у судовому засіданні із повідомленням сторін питання про накладення штрафу на командира Військової частини НОМЕР_1 і виклику останнього в судове засідання.
Керуючись статтями 241, 248, 256, 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №280/9125/25.
Встановити новий строк подання звіту щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №280/9125/25 – не більше одного місяців з дня отримання даної ухвали.
Призначити судове засідання для розгляду питання щодо накладення на командира Військової частини НОМЕР_1 штрафу на 14 травня 2026 року, яке відбудеться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 65-в, у залі судових засідань №16 о 10 год. 30 хв.
У судове засідання викликати учасників справи та командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами частини п`ятої статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали складено та підписано 06.05.2026.

Суддя Ю.В.Калашник