КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року

справа № 757/34290/24-ц

провадження № 22-ц/824/5905/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року, постановлене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обгрунтування позовних вимог, позивач вказує, що 23.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований реєстратором шлюбів у м. Мальме (Швеція) Ліліан Бекстрьом.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року по справі №753/22020/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 шлюб між сторонами було розірвано.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року по справі №753/10606/19 було визначено місце проживання дітей з матір`ю та стягнено з батька аліменти на дітей у в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісячно на кожну дитину.
Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання,; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти, що на думку позивача вказує на свідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків.
Натомість мати, ОСОБА_1 , повністю здійснює утримання дітей, турбується про них, виховує, забезпечує медичний нагляд, лікування, сприяє їхньому інтелектуальному та моральному розвитку, цікавиться освітою.
Таким чином, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позиав вважає, що є необхідність у позбавлені батьківських прав ОСОБА_2 .
Крім цього, позивач вказує, що сума стягнених аліментів у розмірі 2500 грн. на одну дитину не покриває навіть половини витрат, які несе мати на дітей, а тому просить суд збільшити розмір аліментів до 3500,00 грн на одну дитину.
З врахуванням зазначеного, позивач звернулась до суду та просить:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
- збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2020 р. на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2500 (дві тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок на 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач систематично не виконує свої батьківські обов`язки щодо участі у вихованні дітей, піклування про їхній розвиток та повсякденне життя, а сам по собі факт сплати аліментів і формальне декларування зацікавленості в житті дітей не може свідчити про належне виконання батьківських обов`язків.
Усі необхідні умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку дитини протягом багатьох років забезпечує апелянтка.
Зазначає, що дії батька у вигляді систематичного підвищення голосу, агресивної поведінки, нав`язування спілкування мовою, якою діти не володіють, а також наслідки у вигляді сильного емоційного стресу, порушення сну та психоемоційного стану дітей після контактів з відповідачем, свідчать про наявність психологічного насильства.
Суд першої інстанції не врахував, що з часу визначення розміру аліментів пройшло майже 4 роки, діти ростуть, витрати на них зростають, зростає і вартість товарів і послуг.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача на неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків є не переконливими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько зацікавлений в участі у житті дітей та сплачує аліменти.
Суд прийшов до висновку, що стороною позивача необґрунтовано належним чином, збільшення розміру аліментів, оскільки позивач посилається на додаткові витрати, які вона несе, однак не просить їх стягнути, а просить збільшити розмір аліментів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 23.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований реєстратором шлюбів у м. Мальме (Швеція) Ліліан Бекстрьом.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року по справі №753/22020/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 шлюб між сторонами було розірвано.
Проте, стосунки між подружжям фактично припинилися раніше - ще з грудня 2017 року позивач та відповідач не проживали разом.
Позивач вказує, що діти з грудня 2017 по березень 2022 р. р. проживали у м. Києві разом з нею.
Батько весь зазначений вище період постійно перебував і наразі живе у Швеції, окремо від дітей.
Позивач стверджує, що батько не цікавився, не підтримує матеріально своїх дітей, окрім невеликої суми аліментів, не турбується про їхнє здоров`я та не брав участі у вихованні.
З грудня 2017 року по 2020 рік батько не цікавився взагалі, на які фінанси живуть діти, це була повністю відповідальність позивача, у зв`язку з чим остання була змушена звернутися до суду про стягнення аліментів на доньку і сина.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року по справі №753/10606/19 було визначено місце проживання дітей з матір`ю та стягнено з батька аліменти на дітей у в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісячно на кожну дитину.
Разом з цим, позивач зазначає, що відповідач аліменти своєчасно та у повному розмірі не виплачує.
Відповідач виплачував аліменти 5000,00 грн. на місяць на двох дітей, без щорічної індексації. Якоїсь фінансової допомоги дітям за рамками аліментів не було жодного разу в період з грудня 2017 року і до сьогодні, а тому фінансово дітей повністю забезпечує мати.
У 2021 році, розпорядженням Печерської РДА було визначено способи участі батька у житті дітей шляхом встановлення графіку відвідування. Проте, він жодним чином не виконував розпорядження, не виявляв бажання спілкуватися з дітьми та встановлювати між ними контакт.
Після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач, турбуючись про життя та безпеку дітей, виїхала з ними до міста Роттердам, Нідерланди, де перебуває і зараз.
В подальшому позивач оформила тимчасовий захист ЄС у Нідерландах і наразі ще планують тимчасово залишатися там, поки існує небезпека для дітей у м. Києві, з огляду на часті обстріли та ракетні атаки на місто.
Ніякої допомоги під час існування небезпеки для дітей батько не надавав, не допомагав їм з виїздом тощо.
Позивач звертає увагу, що між батьком та дітьми повністю відсутня комунікація та психо-емоційний зв`язок. Зокрема і через те, що відповідач володіє хінді, англійською та шведською, а діти розмовляють російською і тепер нідерландською. При попередніх спілкуваннях батько вимагав, щоб діти з ним розмовляли англійською мовою.
Вивезши дітей у безпечне місце, позивач одразу знайшла роботу, гарне житло, навчальні заклади для дітей, аби забезпечити їм якнайкращі умови.
Таким чином, діти вже останні кілька років перебувають на повному забезпеченні та утриманні матері ОСОБА_1 . Позивач турбується про виховання дітей, цікавиться їхньою освітою, дозвіллям, самостійно несе всі витрати на утримання дітей, турбується про їхнє здоров`я, про духовний розвиток, про фізичне виховання.
Усі необхідні умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку дитини протягом багатьох років забезпечує позивач.
Так, в Україні позивачка з дітьми проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить матері позивача.
Позивач працює на посаді помічника голови Наглядової ради ТОВ "К.А.Н.".
Згідно з характеристикою з місця роботи, зарекомендувала себе як відповідальна, надійна та компетентна особа, яка демонструє відмінні комунікативні навички, легко знаходить спільну мову з колегами та партнерами, сприяючи створенню позитивної робочої атмосфери.
Позивачка отримує стабільний високий дохід, що підтверджується відповідними довідками від 18.07.2024 року.
Так, згідно довідки від 18.07.2024 р. №00000000007, ОСОБА_1 працює у ТОВ «К.А.Н.» з 31.08.2020 р. На даний момент займає посаду помічник голови Наглядової ради. Дохід за період з 01.07.2023 р. по 30.06.2024 р. склав 803 090,05 грн.
Мати турбується та завжди турбувалась про добробут, освіту та здоров`я дітей, як коли вони проживали в Києві, так і зараз у Нідерландах.
Окрім цього, сторона позивача посилається на висновки психіатра, які свідчать про те, що між батьком та дітьми відсутній психо-емоційний зв`язок, між ними немає тісного контакту, вони не розуміють одне одного. Батько в свою чергу як дорослий в цій ситуації не намагається налагодити цей зв`язок. Діти не знають свого батька, а згадки про нього викликають у них негативні емоції.
Таким чином, позивач вказує, що батько самоусунувався від виконання своїх обов`язків, не виявляє інтересу до дітей, зацікавленості в їх житті та розвитку. Відповідач вже давно не бачився з дітьми і не виявляє бажання це робити, зокрема свідомо ігноруючи розпорядження органу опіки та піклування щодо графіку побачень з дітьми.
Відтак, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вважає, за необхідне позбавити відповідача, ОСОБА_2 , батьківських прав.
Окрім цього, позивач вказує, що виникла необхідність звернутися до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів на дітей, оскільки аліменти, визначені судом, не покривають навіть половини витрат, які несе мати на дітей.
Таким чином, позивач просить суд збільшити розмір аліментів до 3500,00 грн на одну дитину.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема якщо мати, батько:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 вказано, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків є не переконливими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько зацікавлений в участі у житті дітей та сплачує аліменти.
Як було встановлено судом, зазначене підтверджується тим, що, станом на день розгляду справи, наявне рішення Апеляційного суду Гааги у справі № С/10/651030 від 26 лютого 2025 року, яким було встановлено порядок розподілу обов`язків по догляду та вихованню дітей на 2025 та 2026 роки, що вказує на те, що батько має намір брати участь у вихованні дітей принаймні у відповідності до зазначеного рішення.
Відтак, при наявності такого рішення та позиції батька, суд обґрунтовано не знайшов підстав для прийняття рішення, яке має незворотні наслідки для дітей та може нести негативний вплив на останніх, з урахуванням того, що батько намагається встановити зв`язок між дітьми та порядок його участі у їх вихованні, оскільки має на це повне право.
З врахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, на момент ухвалення рішення, передбачених 164 СК України, які б вказували на те, що батько може бути позбавлений батьківських прав.
Крім того, судом першої інстанції було надано оцінку висновкам психіатра та вірно зазначено, що в силу того, що суд не є експертом у даній галузі та не в змозі надати повну та об`єктивну оцінку зазначеному у позовній заяві, а експертної оцінки або ж клопотання про експертизу суду не було надано та не заявлено.
Висновку Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача під час розгляду справи надано не було.
Щодо збільшення розміру аліментів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року по справі №753/10606/19 було визначено місце проживання дітей з матір`ю та стягнено з батька аліменти на дітей у в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 гривень, щомісячно на кожну дитину.
Разом з цим, позивач стверджує, що даних коштів не вистачає на утримання дітей, а тому є необхідінсть у їх збільшені, посилаючись на витрати, як продукти харчування, інші товари, медичні та освітні послуги.
Позивач не було надано до суду доказів, які б підвереджували значне покращення матеріального становища платника аліментів, а тому стороною позивача необґрунтовано належним чином, збільшення розміру аліментів.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 30 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді