02.06.2026
Єдиний унікальний номер 389/2814/25
провадження №1-кп/389/103/25

Вирок
іменем України

02 червня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області 
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , законного представника останньої – ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025121020000297 від 25.03.2025, стосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Оріхово-Василівка Артемівського району Донецької області, з неповною середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, не маючого утриманців, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 02.10.2001 Артемівським районним судом Донецької області за ч.ч.2,3 ст.185, ст.42 КК України, до 4 років позбавлення волі;
- 11.11.2003 Артемівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, до 3 років позбавлення волі;
- 31.05.2013 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.187 КК України, до 8 років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 скоїв необережне тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
24.03.2025 приблизно о 22:00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_7 та його малолітньою донькою ОСОБА_5 знаходились в приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_4 .. Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на побутовому ґрунті виникла сварка. Під час даної сварки ОСОБА_4 , не маючи прямого умислу на спричинення малолітній ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, не бажаючи та не передбачаючи настання наслідків у вигляді заподіяння останній тілесних ушкоджень, хоча міг і повинен був їх передбачити, взяв в праву руку металеве кільце плити пічного опалення та, стоячи обличчям до ОСОБА_7 , який знаходився біля кухонного столу, кинув вказане металеве кільце у напрямку ОСОБА_7 з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, але, з причин перебування у стані алкогольного сп`яніння, влучив вказаним металевим кільцем в область голови малолітньої ОСОБА_5 , яка перебувала біля кухонного столу. Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 малолітній ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, втиснутого уламкового перелому лобної кістки справа, рани правої лобно-скроневої ділянки, які, згідно висновку судової медичної експертизи №89 від 03.07.2025, відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння згідно п.2.1.3.л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, визнав повністю та надав суду показання, відповідно до яких, дійсно скоїв необережне тяжке тілесне ушкодження за обставин, які викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо не карати. Зазначив, що примирився з потерпілою, претензій до нього остання не має.
Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , подала до суду заяву, в якій просила розглянути дане кримінальне провадження за їх відсутності, міру покарання обвинуваченому залишила на розсуд суду. Також зазначила, що претензій до обвинуваченого не мають, з останнім примирились.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4  в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого учасники судового провадження не заперечували.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а дії останнього правильно кваліфіковано за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
Згідно ч.1 ст.65 КК України, а також роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного останнім кримінального правопорушення, яке закон класифікує як нетяжкий злочини, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, злочин вчинив маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також висновок досудової доповіді, згідно якого виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, а також вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також беручи до уваги факт примирення обвинуваченого з потерпілою та відсутність у останньої будь-яких претензій до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення останнього наразі можливе без ізоляції його від суспільства.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 370, 373-374, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України, на період іспитового строку, покласти на  ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:
- змив РБК з підлоги, чавунне кільце від плити пічного опалення, вилучені 25.03.2025 в ході проведення огляду місця події (території домоволодіння АДРЕСА_2 ), які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (вулиця Київська, 25, місто Знам`янка Кіровоградська область) – знищити;
- медична картка стаціонарного хворого №3216 на ім`я ОСОБА_5 , вилучена 24.06.2025 в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів, повернута до КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР» (вулиця Преображенська, 79/35, м.Кропивницький) – вважати повернутою законному володільцю (закладу охорони здоров`я).
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду, відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України, не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області        ОСОБА_1