ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2060/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року та здійснити перерахунок пенсії з часу призначення пенсії.
В обґрунтування позову позивач вказав, що після досягнення пенсійного віку 02 січня 2026 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду за місцем проживання із заявою про призначення пенсії, за результатом розгляду якої йому призначено пенсію, розмір якої обчислено із урахуванням страхового стажу за період з 01 вересня 1981 року по 31 грудня 2024 року. Надалі ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року, оскільки такий період, попри наявність записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , не був врахований при призначенні пенсії. ГУ ПФУ у Волинській області листом від 09 лютого 2026 року №2900-822Т-02/8-0300/26 повідомило про відсутність підстав для такого зарахування, мотивуючи відсутністю інформації про перейменування/ правонаступництво установи.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року працював у Луцькій госпрозрахунковій дільниці “МЖК-буд” (в оригіналі - “Луцкому хозрасчетному участку “МЖК-строй”), правонаступником якого згідно з довідкою від 12 лютого 2026 року був Молодіжно-житловий комплекс “Арго”. У трудовій книжці серії НОМЕР_1 записи про спірний період відповідають вимогам заповнення трудових книжок (містять чіткі дати прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, засвідченні печаткою та підписом керівника), а чинним законодавством не передбачено можливості самостійного внесення працівником відомостей щодо трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити, зобов`язавши відповідача провести перерахунок пенсії з часу призначення пенсії.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву (а.с.27-28) відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити повністю, зазначивши, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 січня 2026 року ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення про призначення пенсії з 15 листопада 2025 року. На час призначення пенсії страховий стаж позивача складав 32 роки 02 дні, до якого не зараховано період роботи з 06 лютого 1998 року по 21 вересня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 20 березня 1985 року серії НОМЕР_1 . На звернення 14 січня 2026 року про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 06 лютого 1998 року по 21 вересня 1998 року ОСОБА_1 листом від 09 лютого 2026 року №2900-822Т-02/8-0300/26 повідомлено про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, оскільки при внесенні запису не дотримано вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
У відповіді на відзив позивач просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.36-38).
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Ухвалою суду від 29 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідача.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 з 15 листопада 2025 року є отримувачем пенсії за віком; при обчисленні розміру пенсії враховано страховий стаж 32 роки 02 дні, що підтверджується розрахунком стажу (форма РС-право) (а.с.13).
14 січня 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу період його роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року згідно з його трудовою книжкою НОМЕР_1 від 20 березня 1985 року (а.с.14).
Листом від 09 лютого 2026 року №2900-822/Т-02/8-0300/26 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що на підставі записів трудової до страхового стажу не враховано період роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року з підстав порушення при внесенні запису вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58, зокрема, відсутня інформація про перейменування/правонаступництво установи (а.с.15).
Дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року для обчислення розміру пенсії є предметом оскарження у цьому спорі.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV).
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до статті 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Отже, розмір пенсії за віком залежить від коефіцієнта страхового стажу.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
За обставин цієї справи спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи періоду трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV – з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року.
За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із відмовою ГУ ПФУ у Волинській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року, що має безпосередній вплив на визначення розміру пенсії (розрахунок коефіцієнта страхового стажу).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 31 березня 1987 року №201; далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Пунктами 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).
Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.
На сьогодні порядок ведення трудових книжок визначається спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Зазначена Інструкція містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника, заповнення яка містить аналогічні положення щодо заповнення трудових книжок, що й попередня Інструкція.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.
З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 видно, що позивач 06 лютого 1989 року прийнятий по переведенню з Луцької взуттєвої фабрики для виконання трудової програми з будівництва об`єктів молодіжно-житлового комплексу тяслярем-бетонярем у Луцьку госпрозрахункову дільницю “МЖК-буд” для виконання трудової програми по будівництву об`єктів (запис №5), з 19 лютого 1990 року переведений товарознавцем (запис №6) та 21 вересня 1998 року звільнений за власним бажанням. Запис про звільнення засвідчений печаткою МЖК “Арго” (а.с.9 зворот).
Суд зауважує, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки читабельні та зрозумілі, між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади; записи засвідчені печаткою.
У пункті 2.15 глави 2 Інструкції №58 вказано: “Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: “Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то”, а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер”. Така ж сама вимога містилася у пункті 2.14 Інструкції №162.
Однак такий недолік, як відсутність у трудовій книжці серії НОМЕР_1 інформації про перейменування/правонаступництво установи, де працював позивач, не може бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), при тому, що довідкою від 12 лютого 2026 року №01 (а.с.17) підтверджено, що Молодіжно-житловий комплекс “Арго” було створено на базі “Луцкий хозрасчетный участок “МЖК-строй”.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення його трудової книжки на позивача.
З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 вказаного періоду роботи.
Відмова відповідача в перерахунку пенсії з урахуванням наявного у нього страхового стажу, про що інформовано листом від 09 лютого 2026 року №2900-822/Т-02/8-0300/26, порушує законні права та інтереси позивача на належний розмір пенсії.
За приписами пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Страховий стаж, щодо зарахування якого йому відмовив відповідач, не стосується періоду діяльності після призначення пенсії (призначена з 15 листопада 2025 року) та підтверджується документами, які подавалися для призначення пенсії первинно. Тому суд вважає, що перерахунок пенсії позивачу має бути проведено саме з дати призначення пенсії, тим більше що відповідну заяву він подав у межах тримісячного строку на виникнення права не пенсію (14 січня 2026 року). Позивач має право на отримання пенсії у повному обсязі з першого дня виникнення права на неї.
Отже, з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Волинській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року з дати призначення пенсії, тобто з 15 листопада 2025 року.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 16 лютого 2026 року №2.533779311.1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 19).
З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06 лютого 1989 року по 21 вересня 1998 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 15 листопада 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк