ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р. 	Справа № 520/6116/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, п по справі № 520/6116/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України  третя особа  ОСОБА_2 
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – МО України, відповідач, апелянт), третя особа ОСОБА_2 (далі- третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просила
- визнати протиправною відмову МО України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, яка оформлена протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №48/в від 27.12.2024;
- зобов`язати МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім 'ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі № 520/6116/25 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову МО України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, яка оформлена протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №48/в від 27.12.2024року.
Зобов`язано МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім 'ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 у справі № 520/6116/25 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказав на помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності у членів сім`ї померлого права на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168. Зауважує, що ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах, водночас безпідставно і незаконно звернулась до суду з цим позовом в інтересах своєї повнолітньої доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що оскільки смерть ОСОБА_3 настала 16.04.2024, тобто після звільнення з військової служби та в межах року після такого звільнення, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, питання щодо наявності права на одноразову грошову допомогу та її розміру підлягало вирішенню відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку №975, а не постанови №168, яка, на переконання апелянта, регулює інші випадки та інший розмір виплати.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.03.2024 у справі №440/3321/23, від 21.08.2024 у справі №160/20229/22 та від 18.11.2024 у справі №240/1743/24, відповідно до яких одноразова грошова допомога, встановлена постановою №168, не підлягає виплаті лише з огляду на сам факт смерті особи під час дії воєнного стану, а застосовується за наявності передбачених цією постановою спеціальних умов. На думку відповідача, оскільки смерть ОСОБА_3 настала не внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих за умов, визначених постановою №168 та Порядком №45, а внаслідок захворювання — повторного інфаркту міокарда, підстав для призначення виплати у розмірі 15 000 000 грн не було.
Також апелянт стверджує про відсутність у позивачів права на спірну допомогу з підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-XII та пунктом 19 Порядку №975, оскільки, за даними судово-токсикологічного дослідження, у крові померлого було виявлено етиловий спирт у концентрації 2,02 проміле. Апелянт стверджує, що з огляду на наявні у матеріалах справи відомості про хронічне серцево-судинне захворювання та перенесений раніше інфаркт, перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння сприяло настанню повторного інфаркту та смерті, а відтак між станом алкогольного сп`яніння та смертю існував причинно-наслідковий зв`язок, який суд першої інстанції безпідставно не врахував. У зв`язку з чим, апелянт вважає, що рішення Комісії Міноборони про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є законним та обґрунтованим.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване. Заперечуючи доводи апеляційної скарги щодо перебування померлого у стані алкогольного сп`яніння, вказує, що факт виявлення алкоголю в крові не доводить наявності причинно-наслідкового зв`язку між таким станом та настанням смерті. Зазначає, що причиною смерті ОСОБА_3 був повторний інфаркт міокарда, пов`язаний із проходженням військової служби, тоді як відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що смерть настала саме внаслідок дій у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з чим, на переконання позивача, формальне посилання на стан сп`яніння без доведення причинного зв`язку не є достатньою підставою для відмови у виплаті.
Також зазначила, що суд першої інстанції правильно застосував положення постанови Кабінету Міністрів України №168, оскільки вона встановлює підвищені соціальні гарантії для сімей військовослужбовців у період дії воєнного стану та поширюється не лише на випадки безпосередньої загибелі в бою, а й на інші випадки смерті, пов`язані з проходженням військової служби. Позивач наголошує, що ОСОБА_3 був звільнений за станом здоров`я у зв`язку із захворюванням, набутим під час служби, а смерть настала від ускладнення цього захворювання в період дії воєнного стану, що, на її думку, дає підстави для виплати саме за постановою №168. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2023 №129. 
19 квітня 2023 ОСОБА_3 звільнено з військової служби у відставку, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії - не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується витягом із Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2023 №129.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2293 від 11.05.2023 зазначено, що у хворого військовослужбовця ОСОБА_3 діагностовано дифузний та постінфарктний кардіосклероз (О інфаркт міокарду передню-перетинково-верхівкового відділу лівого шлуночка від 02.2023 року) з формуванням аневризми. СНІ стади зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка ФВ (52%). Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Як наслідок особу на підставі статей 39 а, 40 а графи II Розкладу хвороб НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ з ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 17.04.2024.
Відповідно до довідки про причини смерті №010-1484 від 17.04.2024, причиною смерті ОСОБА_3 є повторний інфаркт міокарда.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії, Протокол №1876 від 12.06.2024 захворювання сержанта у відставці ОСОБА_3 "Повторний інфаркт міокарда", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 - захворювання та причини смерті, ТАК пов`язані з проходженням військової служби. 
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження Святошинського управління поліції. Головного управління Національної поліції у місті Києві від 25.04.2024 № 12024100080001592 тіло ОСОБА_3 було виявлено без видимих ознак насильницької смерті. 
Згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово- медичної експертизи від 01.05.2024 № 011-1484-2024 під час проведення судово токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 2.02% Причиною смерті ОСОБА_3 став повторний інфаркт міокарда. 
Після смерті чоловіка, позивачка подала до МО України заяву про виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №48/в від 27.12.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки призначення виплати одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в крові знайдено етиловий спирт в концентрації - 2,02 г/л (проміля). 
Не погоджуючись із відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок повторного інфаркту міокарда, а відповідно до висновку ВЛК таке захворювання та причина смерті пов`язані з проходженням військової служби. При цьому суд зазначив, що наявність у крові померлого етилового спирту не є достатньою підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння та настанням смерті. З огляду на відсутність доказів того, що смерть стала наслідком вчинення померлим дій у стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні допомоги. У зв`язку з чим, суд вважав, що належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу і третій особі одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.02.1993 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За приписами статті 41 Закону № 2232-XI, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII, в редакції станом на дату смерті ОСОБА_3 ).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Пунктом 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII встановлено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
За приписами пункту 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. 
Статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Так, на виконання Закону № 2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975 у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 4 Порядку № 975 визначено, одноразова грошова допомога призначається зокрема у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (підпункт 1).
Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку №975 одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Пунктом 25 Порядку № 975 визначено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Відповідно до пункту 29 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
З аналізу наведених норм слідує, що законом встановлено перелік підстав, за яких одноразова грошова допомога у разі смерті, зокрема, особи, звільненої з військової служби, не призначається, зокрема, якщо смерть є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або вчинення адміністративного правопорушення.
Так, як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 27 грудня 2024 року №48/в, дружині та дочці померлого відмовлено у призначенні спірної виплати та зазначено, що згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 01.05.2024 № 011-1484-2024 під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,02 проміле. Причиною смерті ОСОБА_3 став повторний інфаркт міокарда. При цьому, у спірному рішенні наявне посилання на статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за якою призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння.
Надаючи оцінку такій відмові, колегія суддів наголошує на тому, що за змістом частини першої статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ та пункту 29 Порядку № 975 зазначена допомога не призначається з підстав, наведених такими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/6477/19 від 29.06.2022 , від 18.03.2024 у справі №120/13997/21.
Отже, у такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Верховний Суд в постанові від 18 березня 2024 року у справі № 120/13997/21-а зазначив, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону № 2011-XII.
Отже, у такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 01.05.2024 № 011-1484-2024 під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,02 проміле.
Відповідно до довідки про причину смерті від 17.04.2024 (а.с. 16) причиною смерті ОСОБА_3 вказано: «повторний інфаркт міокарда».
Отже, безпосередньою причиною смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 став повторний інфаркт міокарда.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії від 12.06.2024 № 1876 (а.с. 17), встановлено, що захворювання сержанта у відставці ОСОБА_3 – «повторний інфаркт міокарда», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 – ТАК, пов`язано з проходженням військової служби.
Доказів скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії від 12.06.2024 № 1876 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
Колегія суддів зауважує, що факт перебування померлого у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті сам по собі не підтверджує, що саме такі дії ОСОБА_3 перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті у розумінні статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 19 Порядку №975. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Міністерством оборони України не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 відбулась саме внаслідок вчинення ним злочину чи адміністративного правопорушення або сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, та/або є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Сам лише факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не може бути підставою для висновку, що його смерть є наслідком такого стану.
Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини підлягають врегулюванню положеннями Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, а не постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, колегія суддів відхиляє, оскільки Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, а постанова №168 установлює виплати визначеним особам на період воєнного стану 
Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії МО України №48/в від 27.12.2024, підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги визначено саме наявність обставин, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ, а саме те, що смерть ОСОБА_3 , на переконання відповідача, є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Посилань на відсутність у позивача та третьої особи права на допомогу у зв`язку з неможливістю застосування зазначеної постанови, неправильним нормативним порядком призначення виплати чи невідповідністю заявленого розміру допомоги оскаржуване рішення не містить. Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до зазначення нових мотивів на обґрунтування правомірності оскаржуваної відмови, які не були покладені відповідачем в основу спірного рішення, а тому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо його протиправності.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 29.03.2024 у справі №440/3321/23 та від 21.08.2024 у справі №160/20229/22, колегія суддів відхиляє, оскільки вони сформовані у справах щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 та стосуються визначення умов призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час дії воєнного стану за обставин, пов`язаних із участю у бойових діях. Натомість у цій справі спірні правовідносини стосуються встановлення причинного зв`язку смерті особи після звільнення з військової служби із захворюванням, пов`язаним із її проходженням, що регулюється іншими нормами матеріального права та потребує з`ясування інших обставин. Відтак наведені апелянтом правові висновки не є релевантними до спірних правовідносин та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Посилання відповідача на результати дослідження, яким виявлено у крові померлого ОСОБА_3 етиловий спирт у концентрації 2,02 проміле, як на підставу для відмови у виплаті членам сім`ї померлого військовослужбовця одноразової допомоги, суд вважає безпідставним, оскільки лише сам факт перебування померлого у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом з цим, Міністерством оборони України не надано до суду належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, а, відтак, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що затверджене протоколом засідання комісії від 27.12.2024 № 48/в.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що ефективним та належним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім 'ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
З приводу вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити спірну грошову допомогу третій особі на стороні позивача - ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто на час звернення з позовом є повнолітньою.
Позивач - ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , проте не надала жодного документа на підтвердження своїх повноважень як представника останньої.
ОСОБА_2 у позовній заяві зазначена як третя особа на стороні позивача. При цьому будь-яких самостійних позовних вимог до Міністерства оборони України Литвиненко Є.Д. не заявляла, із відповідним адміністративним позовом до суду не зверталась.
Крім того, наявний у матеріалах справи ордер на надання правничої допомоги підтверджує повноваження адвоката на представництво інтересів у Харківському окружному адміністративному суді лише ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 49 КАС України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача. У разі вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, розгляд адміністративної справи за клопотанням учасника справи починається спочатку.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Згідно з ч. 1 ст. 48 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Отже, процесуальний закон розмежовує статус позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Саме особа, яка звернулась із позовними вимогами або набула статусу позивача у встановленому законом порядку, може бути суб`єктом судового захисту шляхом покладення на відповідача обов`язку вчинити певні дії на її користь.
Разом з тим, суд першої інстанції не вирішував питання щодо процесуального статусу ОСОБА_2 , не залучав її до участі у справі як позивача чи третю особу із самостійними вимогами щодо предмета спору, а також не вчиняв процесуальних дій, передбачених статтями 48, 49 КАС України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо надання ОСОБА_2 статусу належного позивача або третьої особи із самостійними вимогами на стадії апеляційного перегляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 , яка не є позивачем у даній справі та не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору. 
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 у справі №520/6116/25 в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із приписами п.2 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині, вийшов за межі процесуального статусу учасників справи та помилково застосував спосіб судового захисту на користь особи, яка не є позивачем та не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 у справі №520/6116/25 в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім 'ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 5, 7, 242, 311, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року по справі № 520/6116/25 в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім 'ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 внаслідок смерті сержанта у відставці ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби - скасувати.
Ухвалити постанову, якою у скасованій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року по справі № 520/6116/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк