Справа № 466/1878/26     Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С. 
Провадження № 33/811/919/26    Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА

01 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові клопотання правопорушника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 28 квітня 2026 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок гривень 00 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, у розмірі 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.).
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 07 березня 2026 року близько 21:00 год. у АДРЕСА_1 , здійснив психологічне та фізичне домашнє насильство стосовно своєї доньки - ОСОБА_2 , що полягало у нецензурних висловлюваннях, словесних погрозах фізичною розправою, штовханнях, без заподіяння тілесних ушкоджень. Своїми діяннями, ОСОБА_1 завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
На згадану постанову правопорушник ОСОБА_1 14 травня 2026 року подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка поступила на адресу апеляційного суду 29 травня 2026 року, мотивуючи тим, що повний тест постанови отримав 7 травня 2026 року. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути правопорушнику ОСОБА_1 , з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Шевченківського районного суду м.Львова прийнята у судовому засіданні 28 квітня 2026 року з участю правопорушника ОСОБА_1 , про що зазначено у постанові, який користувався послугами адвоката Курилець Х.З. 
Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_1 мав можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористався таким, а з апеляційною скаргою правопорушник звернувся із значним пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що правопорушнику ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,- 
п о с т а н о в и в:
відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 28 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу повернути апелянту. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.