ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/6364/24 пров. № А/857/27902/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Мандзія О.П.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №460/6364/24 за адміністративним позовом Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Мізоцької селищної ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя у І інстанції – Поліщук О.В.,
дата ухвалення рішення – 17.06.2025,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено

В С Т А Н О В И В :

ДП «Національна Атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося в суд з до Мізоцької селищної ради (далі - відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо невідшкодування філії «ВП ХАЕС» АТ «НАЕК» «Енергоатом» суми середнього заробітку, виплаченого працівнику філії «ВП ХАЕС», ОСОБА_1 , за час виконання депутатських повноважень у такі періоди: 17.12.2018, 02.08.2019, 21.10.2019, 24.02.2020, у розмірі 7087,35 грн;
- стягнення з відповідача на користь філії «ВП ХАЕС» АТ «НАЕК» «Енергоатом» відшкодування суми середнього заробітку, виплаченого працівнику філії «ВП ХАЕС», ОСОБА_1 , за час виконання депутатських повноважень у розмірі 7087,35 грн.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» Рахімової Анастасії Анатоліївни про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом до Мізоцької селищної ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено. Позовну заяву Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» до Мізоцької селищної ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій залишено без розгляду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема апелянти вказують на те, що згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної , які фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. 
Предметом справи №460/6364/24 є оскарження дій Мізоцької селищної ради, які полягають у невідшкодуванні для філії «ВП ХАЕС» суми середнього заробітку, виплаченого працівнику за час виконання ним депутатських повноважень у розмірі 7 087,35 грн. 21.03.2024 філією «ВП ХАЕС» для Старомощаницької сільської ради було надіслано вимогу про відшкодування суми середнього заробітку працівника, за час виконання ним депутатських повноважень у робочий час у розмірі 7 087,35 грн, що підтверджується вимогою № 45-30-2569/5918 від 15.03.2024 з доказами надсилання, копія яких міститься у матеріалах цієї справи. Відповідно до листа від 10.04.2024 № 484/04-35, Старомощаницьку сільську раду було реорганізовано шляхом приєднання до Мізоцької селищної ради у 2021, на підтвердження чому долучено копію рішення Мізоцької селищної ради від 25.11.2020 №18 «Про реорганізацію Старомощаницької сільської ради» (оригінал знаходиться у Відповідача, копія – долучена до позовної заяви). 
Також, у листі від 10.04.2024 №484/04-35 Відповідач зазначає, що враховуючи вищенаведену обставину, останній заперечує та не визнає вимоги філії «ВП ХАЕС» про відшкодування суми середнього заробітку працівника, за час виконання ним депутатських повноважень у робочий час. 17.04.2024 філія «ВП ХАЕС» отримала лист Мізоцької селищної ради від 10.04.2024 №484/04-35, що підтверджується датою відбитку поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини, де зазначалося, що Старомощаницьку сільську раду було реорганізовано шляхом приєднання до Мізоцької селищної ради у 2021, на підтвердження чому долучено копію рішення Мізоцької селищної ради від 25.11.2020 №18 «Про реорганізацію Старомощаницької сільської ради». Враховуючи вищенаведену обставину, останній заперечує та не визнає вимоги філії «ВП ХАЕС»
З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції залишив без розгляду з тих підстав, що позивачем не наведено та не доведено наявність об`єктивних обставин, які б не дозволяли позивачу звернутися до суду у визначений законодавством строк.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2024 позивач засобами поштового зв`язку скерував до Старомащаницької сільської ради вимогу від 15.03.2024 №45-30-2569/5918 про відшкодування суми середнього заробітку, виплаченого працівнику філії «ВП ХАЕС», ОСОБА_1 , за час виконання депутатських повноважень у робочий час, в сумі 7087,35 грн.
Листом від 10.04.2024 за №484/04-35 відповідач повідомив позивачу про те, що Старомощаницьку сільську раду було реорганізовано шляхом приєднання до Мізоцької селищної ради у 2021 році. Також, у листі вказано про те, що Старомощаницькою сільською радою не було передано Мізоцькій селищній раді жодних боргових зобов`язань щодо відшкодування середнього заробітку та інших витрат, пов`язаних з депутатською діяльністю, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету відносно ОСОБА_1 .. З наведених мотивів, відповідач повідомив позивачу, що заперечує та не визнає його вимоги.
Судом встановлено, що до вимоги від 15.03.2024 №45-30-2569/5918 були долучені, зокрема, рахунки від 10.03.2020 №№50,51,52,53, у яких наведені розрахунки сум відшкодування.
Таким чином, станом на 10.03.2020 позивачу було відомо про наявність невідшкодованих сум середнього заробітку в розмірі 7087,35 грн, виплачених працівнику філії «ВП ХАЕС», ОСОБА_1 , за час виконання депутатських повноважень у робочий час та, відповідно, порушення його прав та законних інтересів.
Разом з тим, позивач з позовною заявою звернувся через засоби поштового зв`язку 11.06.2024 (а не 05.07.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, як вказує представник в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду), тобто із значним пропуском (три роки та дев`ять місяців) шестимісячного строку звернення до суду, установленого частиною другою статті 122 КАС України.
В заяві про поновлення строку позивач стверджує, що у позовній заяві було зазначено про те, що 11.03.2020 позивач направив до Старомощаницької сільської ради рахунки на оплату коштів за відшкодування суми середнього заробітку працівника, за час виконання ОСОБА_1 депутатських повноважень у робочий час, однак Старомощаницькою сільською радою не було здійснено оплату вказаних рахунків та не надано жодної відповіді.
З даного приводу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що, текст позовної заяви не містить таких аргументів (застережень).
Крім того, ні до позовної заяви, ні до заяви про поновлення пропущеного строку, позивачем не додано жодних доказів на підтвердження обставин щодо направлення 11.03.2020 до Старомощаницької сільської ради рахунків на оплату коштів за відшкодування суми середнього заробітку працівника, за час виконання ОСОБА_1 депутатських повноважень у робочий час (зокрема, від 10.03.2020 №№ 50, 51, 52, 53, але не виключно).
Щодо доводів апелянта про те, що строк звернення до суду з цим позовом слід обраховувати з моменту отримання ним листа відповідача від 10.04.2024 за №484/04-35 про відмову в задоволенні вимоги від 15.03.2024 № 45-30-2569/5918, то колегія суддів суд вважає їх хибним, оскільки направлення позивачем до відповідача вимоги про відшкодування суми середнього заробітку найманого працівника, за час виконання ним депутатських повноважень у робочий час, більше ніж через три роки з моменту коли позивачу було відомо про порушення його права на отримання такого відшкодування і отримання відмови в задоволенні відповідної вимоги жодним чином не свідчить про початок перебігу строку звернення до суду з початку.
Суд зазначає, що отримання позивачем листа відповідача від 10.04.2024 за №484/04-35 у відповідь на його вимогу не змінює момент, з якого позивач повинен дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо захисту (відновлення) свого порушеного права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Жодних інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення з цим позовом до адміністративного суду поважними представник позивача в заяві про його поновлення не зазначив.
Верховний Суд у постанові від 13.02.2024 у справі №140/9165/23 звернув увагу на те, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо).
У випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що небажання позивача вчасно реалізувати процесуальні права та недоведення факту того, що можливість подання ним позовної заяви у визначені законом строки не залежала від його волевиявлення або було зумовлено вагомими та непереборними обставинами, свідчить про втрату можливості захисту порушених, на думку позивача, прав у судовому порядку.
Ураховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не наведено та не доведено наявність об`єктивних обставин, які б не дозволяли позивачу звернутися до суду у визначений законодавством строк, 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №460/6364/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська