ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 752/13447/20
провадження № 61-12871св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідачі:  ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербіс»,	
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Капля Аліна Степанівна, на постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у складі колегії суддів Євграфової Є. П., Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербіс» (далі - ТОВ «Інтербіс») про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Позов мотивовано тим, що з 05 січня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не скалося, спільні інтереси відсутні, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам сторін. Починаючи з лютого 2020 року подружжя проживає окремо, не підтримує шлюбних стосунків, не веде спільного господарства.
Зазначав, що за час шлюбу до фактичного припинення шлюбних відносин та спільного ведення господарства сторони придбали за спільні кошти наступне майно:
квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106 кв. м, житловою площею 61,9 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 18 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бухман Ю. Ю. (далі - приватний нотаріус Донецького МНО), укладеного на ім`я ОСОБА_3 ;
квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,40 кв. м, житловою площею 50,20 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю. (далі - приватним нотаріусом Київського МНО), укладеного на ім`я ОСОБА_3 ;
автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2017 року № 0752600041, укладеного на ім`я ОСОБА_3 .
Оскільки взаємної згоди на поділ майна, що належить сторонам на праві сумісної власності подружжя, не досягнуто, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 27 травня 2021 року роз`єднав вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Справі про розірвання шлюбу між сторонами присвоєно номер 752/12970/21.
Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 27 травня 2021 року у справі № 752/12970/21 позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнив. Розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку.
Рішенням Київської міської ради від 10 листопада 2022 року № 5598/5639 вулицю Ломоносова у Голосіївському районі міста Києва перейменовано на вулицю Юлії Здановської.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:
припинити право власності ТОВ «Інтербіс» на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказану квартиру;
визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 ;
здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступним чином:
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350 d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 26 853,45 доларів США або стягнути зазначені кошти у гривні еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У січні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила:
встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою у період з травня 2012 року до січня 2013 року;
визнати квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя;
у порядку поділу спільного майна подружжя:
визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2011 року випуску,  номер кузова  НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_6 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Gelly FE-1, державний номерний знак НОМЕР_7 ;
визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,40 кв. м, житловою площею 50,20 кв. м;
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 12 червня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишив без розгляду.
Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 12 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Визнав за ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 721 665,00 грн та 5 000,00 грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Суд першої інстанції керувався тим, що квартира АДРЕСА_2 придбана в період шлюбу, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину цієї квартири.
Місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу між сторонами автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, який був придбаний під час шлюбу, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації 1/2 частки його ринкової вартості, визначеної на час відчуження автомобіля. 
Доводи відповідачки про те, що автомобіль був відчужений за згодою чоловіка і кошти використані на потреби сім`ї були відхилені як такі, що не підтверджені належними доказами, отже, є безпідставними.
Відмовляючи у поділі квартири  АДРЕСА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що відповідачка уклала з ТОВ «Інтербіс» договір купівлі-продажу цієї квартири 18 березня 2014 року, повний розрахунок за договором провела 15 квітня 2014 року, проте державну реєстрацію права власності на неї не здійснила, що унеможливлює поділ цього майна.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокатка Мошенська І. А., оскаржили його в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд постановою від 18 вересня 2025 року апеляційні скарги задовольнив частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . 
Визнав за ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Визнав за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнав за ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 721 665,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 6 081,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 9 459,00 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що місцевий суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , неповідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Апеляційний суд вважав, що квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 , належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, тому підлягають поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині цих квартир.
Враховуючи укладений 18 березня 2014 року між ТОВ «Інтербіс» та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , заяву ТОВ «Інтербіс» про отримання на його рахунок від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 795 000,00 грн, що є повним розрахунком за продаж квартири, та відсутність майнових претензій до ОСОБА_3 щодо виконання умов цього договору, суд апеляційної інстанції вважав наявними підстави для набуття ОСОБА_3 права власності на це майно. Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє її цього права, оскільки реєстрація є лише засвідченням вже набутого права.
Позовні вимоги про припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Інтербіс» є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки право власності на неї за договором купівлі-продажу від 14 березня 2014 року перейшло до ОСОБА_3 у зв`язку із повною оплатою.
Щодо поділу автомобіля Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, який придбаний ОСОБА_3 14 лютого 2017 року та відчужений 26 травня 2020 року за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 , апеляційний суд зазначив, що він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, адже придбаний у період шлюбу та був відчужений відповідачкою без згоди позивача.
Відповідачка не надала суду договір купівлі-продажу автомобіля та доказів на підтвердження отримання нею грошових коштів, а також їх використання на потреби сім`ї.
Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_3 щодо незгоди з вартістю спірного автомобіля, мотивуючи тим, що подана позивачем оцінка автомобіля здійснена під час розгляду справи й відповідачка на спростування розміру ринкової вартості автомобіля жодних доказів не надала, із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи в суді першої інстанції не зверталася, заперечень щодо аналітично-цінової довідки транспортного засобу, рецензії щодо її невідповідності тощо не надала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у жовтні 2025 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Капля А. С., просить постанову апеляційного суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про належність спірного автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки фактичні шлюбні відносини припинилися у липні 2020 року. Автомобіль відчужено під час перебування сторін у шлюбі та за взаємною згодою сторін.
Заявниця вважає, що апеляційний суд не врахував висновку Верховного Суду про те, що у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Водночас апеляційний суд взяв за основу вартість автомобіля, визначену аналітично-ціновою довідкою від 09 листопада 2020 року, тобто станом на час відчуження автомобіля.
Посилається на те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове судове рішення, не звернув уваги на порушення позивачем строків подання заяви про уточнення позовних вимог, що є порушенням норм процесуального права.
Доводи інших учасників справи
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мошенська І. А., подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому посилається на необґрунтованість та безпідставність доводів заявниці, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає про те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.
Рух справи у суді касаційної інстанції
17 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Капля А. С., на постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.
Верховний Суд ухвалою від 05 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи з Голосіївського районного суду міста Києва.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
На підставі розпорядження виконувача обов`язків заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 31 березня 2026 року № 316/0/226-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2026 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_6 , судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Мартєв С. Ю.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 05 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 від 04 серпня 2017 року )(а. с. 7, т. 1).
Від шлюбу позивач та відповідачка мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 від 20 серпня 2013 року) (а. с. 8, т. 1).
18 березня 2014 року між ТОВ «Інтербіс» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Донецького МНО Бухман Ю. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 235, згідно з яким відповідачка придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106 кв. м, житловою площею 61,9 кв. м (а. с. 26, т. 1).
Відповідно до заяви уповноваженого представника ТОВ «Інтербіс» Данелія М. Г. (реєстровий № 311), посвідченої 15 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького МНО Бухман Ю. Ю. (а. с. 18, т. 1), підтверджено отримання на рахунок ТОВ «Інтербіс» від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 795 000,00 грн без ПДВ, що є повним розрахунком за продаж квартири АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 18 березня 2014 року, за реєстровим № 235. Фінансових, матеріальних чи інших претензій до ОСОБА_3 щодо виконання умов договору купівлі-продажу квартириТОВ «Інтербіс» не має.
Згідно з Інформаційною довідкою від 13 жовтня 2024 року № 399015291 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру   АДРЕСА_1 , зареєстровано 08 листопада 2013 року за ТОВ «Інтербіс» (а. с. 166, т. 2).
Відповідно до Інформаційної довідки від 29 червня 2020 року № 214259105 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського МНО Пальорою Г. Ю. (а. с. 33, т. 1).
14 лютого 2017 року між ТОВ «Автомобільний Дім «Соллі-Плюс» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 (а. с. 22, т. 1).
Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві (філія ГСЦ МВС в місті Києві) від 15 вересня 2020 року № 31/276-221аз про надання інформації, автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак    НОМЕР_3 , було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2020/2013357, укладеного 26 травня 2020 року в ТСЦ 8046 РСЦ ГСЦ МВС в місті Києві між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_5 (а. с. 58, т. 1).
Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 27 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, за актовим записом № 2, розірвав (а. с. 188, т. 2).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Такі ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.
Згідно з частинами першою - третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Наведені норми визначають правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.
Отже, рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.
У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14, від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17, від 23 березня 2026 року у справі № 450/927/23.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 рокуу справі № 642/8107/14-ц дійшла висновку, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Ураховуючи викладене, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , врахувавши презумпцію рівності часток, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо поділу між сторонами квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Доводи касаційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження та згідно з положеннями частини першої статті 400 ЦПК України становлять межі розгляду справи судом касаційної інстанції, стосуються незгоди з висновками суду апеляційної інстанції про доведеність підстав поділу між сторонами автомобіля та можливість врахування його вартості, визначеної не на час розгляду справи.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів у частині вирішення позовних вимог про поділ між сторонами спірних квартир, тому в цій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Заявниця посилається на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, про те, що у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суди встановили, що перебуваючи у шлюбі, сторони набули у спільну сумісну власність подружжя, зокрема, автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2017 року № 0752600041, укладеного на ім`я ОСОБА_3 
Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 27 травня 2021 року розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку.
У заяві про уточнення позовних вимог від 13 листопада 2020 року позивач зазначав, що відповідачка розпорядилася спірним автомобілем без його згоди, відчуживши його своєму батькові ОСОБА_5 за договором купівлі продажу від 26 травня 2020 року. Жодних коштів від продажу цього автомобіля не отримував.
Зазначав, що між сторонами шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилися у лютому 2020 року, на підтвердження чого надав довідку Красятицької селищної ради Поліського району Київської області від 23 листопада 2020 року про його тимчасове проживання протягом 2020 року у будинку своєї матері на АДРЕСА_8 , а також довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-футбольний клуб «Десна» від 01 лютого 2021 року про перебування  ОСОБА_1 на спортивно-тренувальних зборах у місті Чернігові у період з 13 до 29 травня 2020 року (т. 1, а. с. 127, 128).
У постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 753/2234/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто здійснив відчуження такого майна на користь іншої особи.
Відповідачка не надала суду доказів на підтвердження отримання нею грошових коштів від продажу автомобіля своєму батькові, а також їх використання на потреби сім`ї.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль підлягав поділу між сторонами у рівних частках, однак, враховуючи відчуження спірного рухомого майна без згоди іншого з подружжя та використання коштів не в інтересах колишнього подружжя, обґрунтовано вважав, що належним способом захисту у цьому спорі є стягнення з відповідачки грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля.
На підтвердження ринкової вартості автомобіля позивач надав суду аналітично-цінову довідку визначення вартості колісного транспортного засобу - легкового автомобіля Mercedes-Benz, моделі GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 2987 куб. м, від 09 листопада 2020 року № 0911/2, виготовленої Асоціацією «УкрЕксПроБуд» (т. 1, а. с. 58-73), відповідно до якої експертна ринкова вартість автомобіля станом на 26 травня 2020 року становить 1 443 330,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідачка не заперечувала щодо наданих позивачем доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи автомобіля не заявляла, рецензії щодо аналітично-цінової довідки транспортного засобу не надала.
Велика Палата Верховного Суду у контексті правового механізму визначення розміру компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності подружжя зробила висновок, що сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Отже, апеляційний суд, визнаючи розмір компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, керувався не вартістю його відчуження за договором від 26 травня 2020 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який відповідачка суду не надала, а експертною оцінкою, здійсненою під час розгляду справи, при цьому відповідачка не довела, що ринкова вартість, є значно меншою, ніж визначена експертом, доказів іншої реальної вартості автомобіля суду не надала.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом зазначених заявницею висновків Верховного Суду щодо необхідності визначення вартості автомобіля на час розгляду справи.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове судове рішення, не звернув уваги на порушення позивачем строків подання заяви про уточнення позовних вимог, що є порушенням норм процесуального права, слід зазначити таке.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
У разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.
Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. 
З матеріалів справи убачається, що Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 30 січня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 752/13447/20 до судового розгляду по суті на 12 березня 2025 року.
10 березня 2025 року позивач надіслав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою, при збереженні правових підстав позову, зокрема просив припинити право власності ТОВ «Інтербіс» на квартиру АДРЕСА_1 , а відповідною заявою від 12 березня 2025 року просив суд поновити пропущений процесуальний строк на її подання.
Колегія суддів виснує, що вирішення судом першої інстанції питання про прийняття до розгляду заяви позивача про уточнення позовних вимог та її врахування судом апеляційної інстанції під час скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, хоча і є формальним порушенням норм процесуального права, проте не вплинуло на правильність правового результату вирішення справи та висновків суду апеляційної інстанції, не призвело до порушення засад змагальності та рівності сторін, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті і законного рішення (частина друга статті 410 ЦПК України).
ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на постанову апеляційного суду в цілому, хоча доводи скарги фактично стосуються лише незгоди з рішенням суду в частині вирішення позовної вимоги про поділ між сторонами автомобіля. 
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускається.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/20 54/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, апеляційним судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховний Суд не встановив.
Також Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).
На думку судової колегії, судове рішення є достатньо мотивованим.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Крім того, Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2026 року зупинив виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору за подання позову у сумі 6 081,00 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 9 459,00 грн до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, виконання судового рішення, яке було зупинено до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Капля Аліна Степанівна, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року залишити без змін. 
Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 350 d 4MATIK, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору за подання позову у сумі 6 081,00 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 9 459,00 грн. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв