ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026 Справа № 914/516/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши справу
за позовом: Львівського комунального підприємства «Рембуд»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо Будівельна Компанія «Фасадні системи»
про: стягнення 600 000,00 грн.,

представники
позивача: О.Гірняк, 
відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ
20.02.2026р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства «Рембуд» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо Будівельна Компанія «Фасадні системи» про стягнення 600 000,00 грн.
24.02.2026р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.
24.02.2026р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів (вх.№550/26).
02.03.2026р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів (вх.№5901/26).
24.02.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 01.04.2026р.; явку представників учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.
Хід справи викладено в ухвалах суду і відображено в протоколах судових засідань.
12.03.2026р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про уточнення обставин та долучення доказів (вх.№7219/26).
Суть спору та правова позиція учасників справи. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на виконання умов Договору субпідряду №240424 від 24.04.2024р., ним було перераховано шляхом попередньої оплати на користь відповідача (субпідрядника) грошові кошти у загальному розмірі 6 600 000,00 грн, тоді як згідно з умовами вказаного договору (п.3.4) повинен був перерахувати 6 000 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти у сумі 600 000,00 грн.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк, не скористався.
Відповідно до ч. 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За результатами дослідження наданих доказів, пояснень представника позивача та матеріалів справи, суд встановив наступне.
Між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (який виступив Генпідрядником) (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо Будівельна Компанія «Фасадні системи» (яке виступило Субпідрядником) (далі - Відповідач) 24.04.2024 року був укладений Договір субпідряду №240424 (далі - Договір), предметом якого є в межах Договірної ціни та відповідно до проектно - кошторисної документації, виконання робіт на об`єкті «Капітальний ремонт приміщень з метою відновлення ДНЗ ПЗ «Будинок школярів» по вул. Б.Грінченка, 4а. в м. Львові» Коригування. (Ремонт харчоблоку та покрівлі).
Згідно п. 3.1. Договору, «Загальна вартість виконаних за Договором робіт, узгоджується Договірною ціною, яка є твердою і складає 10 820 717 грн.72 коп. (десять мільйонів вісімсот двадцять тисяч сімсот сімнадцять гривень 72 копійки), в тому числі ПДВ 1 003 452,95 грн.».
Згідно п.3.4. Договору, «Оплата вартості робіт здійснюється шляхом попередньої оплати в розмірі 6 000 000,00 гривень. Решта оплати вартості робіт, проводиться шляхом плати за фактично виконані роботи (у тому числі частинами), у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Субпідрядника на підставі наданих Субпідрядником Генпідряднику Актів виконаних будівельних робіт (Форма КБ-2в), а також Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (Форма КБ-3), з відстрочкою платежу до 15 календарних днів з дня підписання Акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт».
Позивач вказує на те, що на виконання умов Договору субпідряду №240424 від 24.04.2024р., ним було перераховано шляхом попередньої оплати на користь відповідача (субпідрядника) грошові кошти у загальному розмірі 6 600 000,00 грн, тоді як умовами вказаного договору (п.3.4) повинен був перерахувати 6 000 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти у сумі 600 000,00 грн.
Факт перерахунку коштів підтверджується платіжною інструкцією №125 від 25.04.2024р. та платіжною інструкцією № 405 від 23.05.2025р.
Пункт 17.1 Договору вказує на те, що всі суперечки між сторонами вирішуються шляхом переговорів.
Як уточнив позивач, на його претензію №239/5 від 16.09.2025р. щодо повернення коштів відповідач відповіді не надав.
На його повторну претензію №309/25 від 25.11.2025р. відповідач надав лист-відповідь , яка отримана позивачем на електронну адресу.
За змістом вказаного листа – відповіді, відповідач просив розтермінувати повернення коштів в наступному порядку: 250 000,00 грн. до 31.12.2025р., 350 000,00 грн. до 31.01.2026р.
Листом №2901/1 від 29.01.2026 року відповідач повідомив, що у зв`язку з фінансовими труднощами повернення коштів буде здійснено до 15 лютого 2026 року.
Однак, як ствердив позивач, станом на день подання позовної заяви, кошти у сумі 600 000,00 грн. не повернуті, у зв`язку з чим, позивач звернувся до господарського суду.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Пунктом 3.4 Договору визначено розмір попередньої оплати - 6 000 000,00 грн., який є максимальним розміром авансового платежу на етапі виконання робіт.
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Так, згідно п.3.4. Договору, «Оплата вартості робіт здійснюється шляхом попередньої оплати в розмірі 6 000 000,00 гривень. Решта оплати вартості робіт, проводиться шляхом плати за фактично виконані роботи (у тому числі частинами), у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Субпідрядника на підставі наданих Субпідрядником Генпідряднику Актів виконаних будівельних робіт (Форма КБ-2в), а також Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (Форма КБ-3), з відстрочкою платежу до 15 календарних днів з дня підписання Акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт».
Судом встановлено те, що позивачем на користь відповідача були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 6 600 000,00 грн., що стверджується платіжною інструкцією №125 від 25.04.2024р. та платіжною інструкцією № 405 від 23.05.2025р., тобто понад передбачувану договором суму авансу. 
Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів виконання ним робіт за Договором субпідряду на спірну суму, яка б відповідала етапу виконання таких, станом на 23.05.2025р. 
Крім того, із листування сторін, слідує, що відповідач не заперечує факт надмірно перерахованих коштів, про що не заперечено ним також і під час розгляду справи.
Разом з тим, станом на дату розгляду справи у суді, відповідачем не надано суду доказів повернення надмірно отриманих грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн.
Наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором субпідряду у сумі 600 00,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 600 000,00 грн, як надмірно сплачених є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем непредставлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 600 000,00 грн суми грошових коштів, які були надмірно сплачені.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно - смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час, як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №30 від 23.02.2026р. на суму 9 000,00 грн. 
Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо Будівельна Компанія «Фасадні системи» (місцезнаходження: Україна, 79040, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 280; ідентифікаційний код 42093726) на користь Львівського комунального підприємства «Рембуд» (місцезнаходження: Україна, 79035, Львівська обл., місто Львів, вулиця Дністерська, будинок 16; ідентифікаційний код 20775826) 600 000,00 грн. надмірно сплачених коштів та 9 000,00 грн. судового збору.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 18.05.2026р.

Суддя Король М.Р.