Справа № 201/16075/25
Провадження № 2-о/201/72/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року        м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого - судді Покопцевої Д.О.,
при секретарі – Тоцькій Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи – Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 

ВСТАНОВИВ:

Заявниця вказує, що є власником земельної ділянки кадастровим номером 1222083500:01:001:6070, розташованої на території Дніпропетровської області. 
17.09.2025р. вона звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав (реєстраційний номер 68929887) щодо вказаної земельної ділянки. 
23.09.2025р. державним реєстратором прав на нерухоме майно було винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80976462 через те, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, а саме: РНОКПП заявниці не співпадає з РНОКПП, вказаному у відомостях Державного земельного кадастру, складених при реєстрації договору оренди цієї земельної ділянки (остання цифра РНОКПП "8" замість правильної "3"). 
Листом від 03.12.2025р. № 294-0223-6593/2-15 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило, що немає технічної можливості змінити ідентифікаційний номер власника земельної ділянки з кадастровим номером 1222083500:01:001:6070. 
На підставі викладеного просить встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та особа, зазначена у відомостях Державного земельного кадастру як ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_2 , є однією і тією ж особою, і що правовстановлюючі документи на земельну ділянку з кадастровим номером 1222083500:01:001:6070, в яких зазначено РНОКПП НОМЕР_2 , належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Представник заявниці подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав.
Заінтересовані особи представників у в судове засідання не направили, про час та дату розгляду справи сповіщені шляхом отримання повістки в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», правом подання пояснень не скористалися. 
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти на відповідні їм правовідносини. 
Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 040451, ОСОБА_1 , яка мешкає в с.Андріївка, на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Кудашівської сільської ради народних депутатів № 3 від 15.03.2001р. передається у приватну власність земельна ділянка, площею 7,830га в межах згідно з планом, розташована на території Кудашівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13/56 (а.с.21). 
Криничанська районна філія Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру Державного підприємства Центр державного земельного кадастру Держкомзему України 04.04.2002р. надало довідку № 173 про внесення інформації до системи державного земельного кадастру земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , що розташована на землях Кудашівської сільської ради, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.11). 
Згідно інформації від 10.10.2025р. Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в місцевому фонді документації із землеустрою за реєстраційним номером 2013МФ18ДНКЧ000146 обліковується «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського, яка розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області кадастровий номер 1222083500:01:001:6070». Відповідно до документів технічної документації земельна ділянка з кадастровим номером 1222083500:01:001:6070 належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 040451 від 26.12.2002, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13/56 (а.с.20).
23.09.2025р. державним реєстратором прав на нерухоме майно було винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80976462, оскільки для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровем номером 1222083500:01:001:6070 до розгляду державного реєстратора було подано заяву про державну реєстрацію прав з реєстраційним номером 68929887 від 17.09.2025р., з якою звернулася громадянка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , натомість, згідно сформованих державним реєстратором відомостей з ДЗК від 17.09.2025р.№ 94755511 вбачається, що набувачем права власності на вказану вище земельну ділянку є громадянка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.17-19).
Головне управління Держгеокадастру 03.12.2025р. у Дніпропетровській області надало інформацію про те, що з набранням чинності з 01.01.2013р. Закону України «Про державний земельний кадастр», постанови Кабінету міністрів України від 17.10.2013р. № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», та відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, права власності, користування земельними ділянками реєструються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з тим, що у 2014 році реєстратором речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право оренди, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 1222083500:01:001:6070 технічно неможливо (а.с.7-8).
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно із ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьому статті 19 ЦПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.
За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
У ч.7 вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
У постанові від 18.01.2024р. в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24.04.2024р. у справі № 694/2318/23, від 08.05.2024р. у справі № 214/4921/23 та від 05.06.2024р. у справі № 557/1535/23.
Тобто якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Спору про право у цій справі не встановлено. 
Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Згідно листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо, зокрема, тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. 
Також Верховний суд України вказав, що коли установи не можуть виправити допущені помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, виданим до 01.01.2013р. 
Аналізуючи зібрані у справі докази (письмові), суд вважає доведеним належність заявниці ОСОБА_1 , PHOKПП НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 040451, виданого на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Кудашівської сільської ради народних депутатів № 3 від 15.03.2001р., яким передано у приватну власність земельну ділянку, площею 7,830га, в межах згідно з планом, розташована на території Кудашівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13/56, в зв`язку з чим частково задовольняє заяву, оскільки суди не встановлюють тотожність осіб. Також слід врахувати, що заявницею суду подано лише один правовстановлюючий документ – державний акт, і не вказані інші правовстановлюючі документи, факт належності яких вона просить встановити. 
Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст.ст. ст.ст.4, 13, 81, 89, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи – Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області – задовольнити частково. 
Встановити факт належності ОСОБА_1 , PHOKПП НОМЕР_1 , державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 040451, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13/56, виданого на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Кудашівської сільської ради народних депутатів № 3 від 15.03.2001р., яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 7,830га, в межах згідно з планом, розташовану на території Кудашівської сільської ради. 
В задоволенні інших вимог відмовити. 

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів. Повний текст рішення буде складений впродовж 5 днів. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , PHOKПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 40392181, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75.
Заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 39835428, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Флософська, буд. 39-А.

Суддя:          Д.О. Покопцева