ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 м.Дніпро Справа №908/277/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Стефанів Т.В., Висоцького А.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес»
на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 (суддя Корсун В.Л., повний текст рішення складено 22.04.2026) у справі №908/277/26
за позовом Акціонерного товариства «Укрнафта»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес»
про стягнення 65749,20 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваного судового рішення.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрнафта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» про стягнення пені у розмірі 65749,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товару від 27.06.25 № 13/3229-МТР/25 в частині своєчасної поставки товару, що стало підставою для нарахування пені за порушення строків поставки товару.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 52576,80 грн пені та 2128,86 грн судового збору. В іншій частині позову вказаним судовим рішенням відмовлено.
Ухвалюючи відповідне судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно нараховано пеню за поставку товару з простроченням, що відповідає чинному законодавству України та умовам договору про закупівлю товару від 27.06.2025 №13/3229-МТР/25. В той же час, суд виявив, що позивачем при здійсненні розрахунку пені було допущено помилки при визначенні періоду протермінування поставки товару, що мало наслідком часткове задоволення позовних вимог на суму 52576,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення без врахування позиції відповідача, без подання позивачем усіх наявних доказів разом із позовом та без належного дослідження судом доказів, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.
Так, апелянт наполягає на тому, що пеня у розмірі 65749,20 грн вже була в повному обсязі сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №1132 від 24.02.2026. 
При цьому скаржник зазначає про те, що не мав можливості подати суду першої інстанції відзив на позов, оскільки не знав про ініціювання позивачем судового провадження, так як не отримував ні матеріалів справі, ні копії позовної заяви.
Окремо апелянт заявив про те, що загальна сума пені повинна становити 52576,80 грн, однак частина надмірно перерахованих грошових коштів у розмірі 13172,40 грн повернута відповідачу не була. 

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
26.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
За змістом поданого відзиву позивач акцентував увагу на тому, що відповідач не надіслав по даній справі відзиву на позовну заяву та не надав суду докази сплати грошових коштів, щодо стягнення яких позивач звернувся до суду, ні до моменту прийняття рішення судом, ні в строк подання відзиву на позов, який до того ж не сплив на момент настання обставин на які посилається відповідач. 
Крім того, від скаржника не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а матеріали апеляційної скарги не містять доводів чи заперечень апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства в частині прийняття рішення про розгляд справи в спрощеному порядку. 
Таким чином, за твердженням позивача, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі доказів з повним та всебічним дослідженням матеріалів справи та доводів сторін. 
Натомість вимога апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог, на думку АТ «Укрнафта», є необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що відповідач фактично визнав порушення умов строку поставки товару та сплатив штрафні санкції за порушення договірних умов. Отже, подальша поведінка відповідача та його заперечення щодо відповідної позовної вимоги вказують на суперечливу поведінку сторони даних правовідносин, що є недопустимим.

Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Стефанів Т.В., Висоцького А.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» залишено без руху; встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання суду доказів доплати судового збору в розмірі 1798,71 грн.
15.05.2026 на адресу апеляційного суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано платіжну інструкцію №1528 від 13.05.2026 про доплату судового збору в сумі 1798,71 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26; розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу, інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
Зазначену ухвалу надіслано всім учасникам справи в електронні кабінети через систему “Електронний суд” 18.05.2026 об 17:38, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.
Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило.
Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 27.06.2025 між ТОВ «ТД Східний Експрес» (постачальник) та ПАТ «Укрнафта» (покупець) укладено договір про закупівлю товару №13/3229-МТР/25 (Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, предмет закупівлі: Трансформатор підвищуючий трифазний масляний (Товар). На умовах цього Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього Договору.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що номенклатура, кількість, ціна товару визначені у Специфікації до даного Договору, що є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (Специфікація).
У відповідності до п. 3.3. Договору, загальна ціна Договору становить – 3223000,00 грн, ПДВ (20 %) – 644600,00 грн, разом з ПДВ – 3867600,00 грн.
Строк поставки, умови поставки (у т.ч. які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2020»), орієнтовне місце поставки, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів визначаються в Технічній специфікації. Про точне місце поставки товару покупець письмово повідомляє постачальника не пізніше ніж за 5 робочих днів до строку поставки, визначеного Договором (п. 5.1. Договору). 
Пунктом 5.2 Договору визначено, що строк поставки товару зазначається у Технічній специфікації, вказаний з урахуванням періоду, необхідного для здійснення вхідного контролю (якщо такий період передбачено умовами Технічної специфікації) / приймання по кількості та/або якості, що складає 90 (дев`яносто) календарних днів. 
Відповідно до п. 5.5 Договору, датою поставки товару вважається дата підписання Сторонами відповідної видаткової накладної (у випадку, якщо постачальником товару є резидентом України) або акту приймання-передачі товару (у випадку, якщо постачальником товару є нерезидент України). Підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі здійснюється покупцем після приймання за кількістю та якістю (у тому числі після зняття усіх зауважень) та здійснення вхідного контролю (якщо такий передбачено умовами Технічної специфікації).
Згідно із п. 5.6 Договору, право власності на товар переходять від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної (у випадку, якщо постачальником товару є резидентом України) або акту приймання-передачі товару (у випадку, якщо постачальником товару є нерезидент України) згідно з умовами даного Договору. При цьому, товарно-транспортні накладні та інші товарно-супровідні документи не є документами, що свідчать про прийом товару за кількістю та якістю.
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п. 8.1 Договору).
У відповідності до п. 8.2 Договору, у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару покупець має право нарахувати постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково нарахувати штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості, які постачальник зобов`язаний сплатити. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання. Ненадання разом з товаром супровідних документів, передбачених Технічною специфікацією, є порушенням строків поставки товару.
Відповідно до п. 11.3 Договору, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, сторони досягли згоди про таку зміну строків позовної давності за вимогами, що пов`язані з виконанням цього Договору: 
- строк позовної давності до вимог покупця у зв`язку із поставкою товару неналежної якості та іншими недоліками товару складає 3 роки із дня встановлення покупцем факту поставки товару неналежної якості (наявних недоліків); 
- строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу, пені складає 3 роки.
Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (шляхом проставлення власноручного підпису або накладання електронних підписів, у залежності від форми складання Договору: паперовій чи у формі електронного документу відповідно) та діє до 31.12.25, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором (п. 12.1 Договору).
Пунктом 12.2 Договору визначено, що закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі сторін Договору від виконання своїх зобов`язань за Договором та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору.
Згідно із Специфікацією (Додаток №1 до Договору):
- загальна вартість товару, що постачається за цією Специфікацією складає 3223000,00 грн, ПДВ (20 %) – 644600,00 грн, разом з ПДВ – 3867600,00 грн;
- партією товару є: обсяг товару визначений відповідною видатковою накладною або актом приймання-передачі товару;
- строки оплати товару (партії товару): 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками Сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) (у випадку, якщо постачальником товару є резидентом України) або акту (-ів) приймання передачі товару (у випадку, якщо постачальником товару є нерезидент України).
Відповідно до Технічної специфікації, інформації про технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі (Додаток №2 до Договору):
- умови поставки товару (ІНКОТЕРМС-2020): DDP склад призначення для резидентів, DAP- склад призначення для нерезидентів. Транспортні витрати по доставці товару в місце призначення (при умовах поставки DDP/DAP) включені в ціну товару (п. 1);
- строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з моменту підписання договору (п. 2). 
У відповідності до:
- видаткової накладної №336 від 06.10.2025, товар на загальну суму 3408000,00 грн було поставлено відповідачем позивачу 09.10.2025; 
- видаткової накладної №335 від 06.10.25, товар на загальну суму 459600,00 грн було поставлено відповідачем позивачу 14.10.25, про що свідчать підписи отримувача товару. 
22.10.2025 позивачем було надіслано на адресу відповідача вимогу за вих. від 22.10.2025 №01/01/13/10/28/02 02/01/17296 щодо сплати штрафних санкцій за договором від 27.06.2025 №13/3229-МТР/25, в якій вимагало в останнього здійснити оплату штрафу за несвоєчасну поставку товару у розмірі 65749,20 грн. Вказана вимога залишилась без відповіді з боку відповідача, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо вчасної поставки товару за договором про закупівлю від 27.06.25 №13/3229-МТР/25 стало підставою для звернення позивачем до суду щодо стягнення штрафних санкцій.
Відповідач протягом розгляду справи в суді першої інстанції правом на подання відзиву на позов не скористався, докази сплати грошових коштів суду не представив.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи, повноту їх правової оцінки та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, статтями 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами Договір про закупівлю товару від 27.06.25 №13/3229-МТР/25 за своєю правовою природою є договором поставки, який містить усі істотні умови для договорів такого виду, не визнаний судом недійсним та не розірваний сторонами. Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.
За умовами укладеного між сторонами договору (пункт 8.2), у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару покупець має право нарахувати постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення.
Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Матеріалами справи підтверджується, що постачальником не було здійснено поставку товару у строк, визначений умовами договору та специфікації до нього, тому, провівши власний перерахунок заявлених позивачем до стягнення грошових коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу пені у розмірі 52576,80 грн.
Натомість апелянт, звертаючись із цією апеляційною скаргою, передусім обґрунтовував її тим, що на день ухвалення оскаржуваного рішення відповідач здійснив повну оплату заборгованості, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати.
З цього приводу колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду щодо закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, зроблені у постанові від 30.08.2024 р. у справі №916/3006/23.
Так, статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 95)).
З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
При цьому протилежне, зокрема скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору на стадії апеляційного перегляду рішення вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, хоча і за наслідками встановлення судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення про зобов`язання вчинення дій на користь позивача, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
За статтею 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Статтею 278 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині. Відповідно до наведеної статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Разом з тим статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, у розумінні статті 278 Господарського процесуального кодексу України підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі є порушення судом процесуального законодавства, зокрема, й коли суд першої інстанції не врахував обставини того, що предмет спору припинив існувати до ухвалення рішення.
Подібна конструкція, до прикладу, передбачена процесуальним кодексом для подібного випадку, коли після ухвалення оскаржуваних рішень настали інші обставини, які також є підставою для закриття провадження у справі за правилами пункту 6 частини першої статті 231 ГПК України. Так, за частиною третьою статті 278 ГПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Водночас, коли порушення Господарського процесуального кодексу України судом першої інстанції не допущено та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, встановлення апеляційним судом обставин припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
При цьому доцільно зазначити про те, що Господарський процесуальний кодекс України передбачає спеціальні процесуальні механізми та процедуру для випадку припинення існування предмета спору, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Так, у разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то боржник відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).
Судове рішення також може бути переглянуто за правилами глави 3 ГПК України за наявності для цього відповідних підстав.
У постанові від 30.08.2024 у справі №916/3006/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 09.03.2021 у справі №914/1034/18, від 10.09.2021 у справі №910/13848/20, від 27.09.2022 у справі №910/14363/21, від 25.07.2019 у справі №916/144/18 про те, що закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України може бути здійснено, якщо предмет спору припинив існування після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, позаяк відсутні підстави для скасування рішення лише з цих мотивів, якщо його законність та обґрунтованість не спростована за наслідками апеляційного розгляду.
Таким чином, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.
Водночас у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини третьої статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництво (пункт 6 частини першої статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо судом першої інстанції ухвалено, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення.
Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:
- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;
- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
Як вже було зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що на день ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі відповідачем не було надано суду доказів добровільної сплати грошових коштів, а тому суд першої інстанції, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
За таких обставин, з урахуванням того, що законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не спростована за наслідками апеляційного розгляду справи, судова колегія апеляційного господарського суду констатує відсутність підстав для застосування в цьому випадку пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
При цьому судова колегія відхиляє доводи відповідача про його необізнаність щодо розгляду цієї справи та неможливість подання доказів оплати суми боргу до суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судова колегія наголошує, що відповідно до частини першої статті 178 ГПК України, відзив подається у строк, визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Цей строк є імперативним, а його недотримання потребує обґрунтованого пояснення із одночасним поданням заяви про поновлення строку (ст. 119 ГПК України).
Колегія суддів зауважує, що належне подання відзиву - це елемент реалізації права на захист, але не є безумовним правом без дотримання строків, встановлених судом для його подання.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали.
Згідно бази даних Автоматизованої системи «Діловодства спеціалізованого суду» у ТОВ «ТД Східний Експрес» зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційна системі (підсистема «Електронний суд»). 
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За таких обставин, направлення ухвал суду здійснювалось до електронного кабінету ТОВ «ТД Східний Експрес» зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційна системі.
Відтак, ТОВ «ТД Східний Експрес» було належним чином повідомлено про відкриття провадження та подальший рух справи №908/277/26.
Більш того, не заслуговують на увагу і твердження апелянта про неотримання останнім матеріалів позовної заяви, оскільки з матеріалів електронної справи вбачається, що позов з усіма додатками було доставлено до електронного кабінету відповідача 05.02.2026 о 18:03.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
З огляду на наведене, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд вжив всіх належних заходів для належного повідомлення сторін про розгляд справи, відповідач мав більш ніж достатньо часу для того щоб в період з 24.02.2026 (з дня фактичної оплати боргу) по 17.04.2026 (дата ухвалення оскаржуваного рішення) повідомити суд першої інстанції про добровільне погашення заявленої позивачем до стягнення суми пені, втім апелянт свідомо самоусунувся від належної реалізації своїх процесуальних прав, що не може мати наслідком скасування законного та обґрунтованого судового рішення. Одночасно, надання судом апеляційної інстанції оцінки добросовісності дій позивача щодо неповідомлення суд першої інстанції про факт здійснення відповідачем відповідного платежу не може слугувати підставою для скасування рішення суду.
Окремо апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику і те, що обставини переплати відповідачем пені та не повернення позивачем надмірно перерахованих грошових коштів у розмірі 13172,40 грн також знаходяться поза межами предмету цього спору, але за наявності відповідної ініціативи ТОВ «ТД Східний Експрес» можуть бути розглянуті в окремому судовому провадженні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2026 у справі №908/277/26 залишити без змін.

Справу №908/277/26 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 02.07.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Т.В. Стефанів 

Суддя А.М. Висоцький