УХВАЛА

14 травня 2026 року 
м. Київ
справа №500/1075/25
адміністративне провадження № К/990/19822/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бевзенка В.М.,
суддів: Стародуба О.П., Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №500/1075/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, в якому просив:
- скасувати рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.11.2024 №1766 в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні на квартирний облік в зв`язку з відсутністю підстав, передбачених п. 13 та п. 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у виконкомі Тернопільської міської ради;
- зобов`язати Виконавчий комітет Тернопільської міської ради поставити на квартирний облік та включити до списку осіб, які мають право першочергового забезпечення житлом, як особу, що потребує поліпшення житлових умов ОСОБА_1 учасника бойових дій, складом сім`ї - 3 особи.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №500/1075/25, відмовлено у задоволенні позову.
30.04.2026 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №500/1075/25, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.
Натомість, доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Суд, зазначає, що переглядаючи справу У касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Також, перевіркою змісту касаційної скарги Судом встановлено, що скарга не містить посилань та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, які визначені частиною четвертою статті 328 КАС України, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №500/1075/25та свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що приймаючи рішення про відмову взяти позивача на квартирний облік Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради була врахована інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої за позивачем зареєстровано право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири житловою площею 23,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2006. За дружиною позивача ОСОБА_2 зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру житловою площею 17 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 06.11.2021. Також позивачем не було надано документів, які підтверджували б, що вищезазначене житло зруйновано чи стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії російської федерації.
Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією", затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309 (чинною на момент прийняття рішення), місто Харків не було віднесено до територій ведення воєнний (бойових) дій (території можливих бойових дій), місто Харків не належить до категорій населених пунктів, які є окупованими або на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, розташованих на лінії розмежування. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що зміна фактичного місце проживання шляхом переїзду до міста Тернопіль і взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи та наявність посвідчення учасника бойових дій при наявності іншого житла не є достатніми підставами для зарахування на квартирний облік при виконавчому комітеті міської ради.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не містять належних підстав касаційного оскарження відповідно до статті 328 КАС України та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
КАС України передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №500/1075/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді Л.В. Тацій 
О.П. Стародуб