П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39836/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В. Дата і місце ухвалення: 13.03.2026 р., м. Одеса 	 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Також, позивач просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на її користь судовий збір в сумі 2422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
03.03.2026 представник позивача надав до суду першої інстанції заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн, до якої додав: договір про надання правничої допомоги № 01/14/10/2025 від 14.10.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) з надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01/14/10/2025 від 14.10.2025 року від 03 березня 2026 року, довідки про сплату послуг, які підтверджують сплату позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 20000грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн..
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просила скасувати додаткове рішення від 03.03.2026 року та прийняти нову постанову, якою змінити додаткове рішення в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та викласти резолютивну частину в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача - ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, фактично обмежився загальною констатацією часткового задоволення заяви, не навівши конкретних мотивів, з яких заявлений розмір витрат у сумі 20000 грн визнано не співмірним або надмірним, а також, не зазначивши, які саме критерії співмірності, передбачені процесуальним законом, були застосовані при визначені до досягнення суми у розмірі 4000 грн, що свідчить про відсутність належного обґрунтування висновків суду в цій частині та порушення вимог щодо мотивованості судового рішення.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.2 вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Частиною 3 ст. 252 КАС України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до норм пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до положень частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Колегія суддів наголошує на тому, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2025 року між ОСОБА_1 та Адвокатом Домбровською Марією Андріївною, укладено договір № 01/14/10/2025про надання правничої допомоги.
Згідно пункту 1 договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу з консультування і представництва прав та інтересів клієнта під час досудової підготовки (подання адвокатських запитів, правова допомога в супроводі клієнта у Пенсійному Фонді України, Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області) та звернення до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності/відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії на умовах, передбачених цим Договором. Клієнт уповноважує адвоката при виконанні доручення здійснити всі передбачені або не заборонені законом дії для максимального задоволення законних прав в та інтересів клієнта. 
03 березня 2026 року між адвокатом і клієнтом підписано Акт прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) з надання правничої допомоги за договором № 01/14/10/2025 про надання правничої допомоги від 14.10.2025 року, відповідно до якого клієнт підтвердив виконання адвокатом умов договору та відповідно до якого детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у ході досудової підготовки та представництва інтересів клієнта у Одеському окружному адміністративному суді у справі №420/39836/25, необхідних для надання правничої допомоги позивачу, складає 20000 (двадцять тисяч) грн, що включає в себе:
- первісна консультація клієнта, правовий аналіз фактичних обставин при виникненні і існуванні спірних правовідносин, з`ясування і визначення характеру правовідносин між учасниками спору;
- підготовка і подання адвокатських запитів до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» і Національної академії медичних наук України (копію адвокатського запиту від 16.10.2025 року з доказами про направлення та вручення, копію адвокатського запиту від 15 листопада 2025 року з доказами про направлення та вручення додано до позову); 
- супровід звернення клієнта до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області; 
- отримання і аналіз рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та формування правової позиції у справі з урахуванням діючого законодавства України, практики Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини; - пошук і отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
- підготовка і подання позову до Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/39836/25;
- підготовка і подання заяви про усунення недоліків позовної заяви №420/39836/25;
- правовий аналіз відзиву, пояснень третьої особи та підготовка і подання додаткових пояснень у справі №420/39836/25.
Згідно умов укладеного між адвокатом і клієнтом договору був передбачений фіксований розмір гонорару адвокату, який не залежав від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом та був сплачений клієнтом після ухвалення судового рішення у справі №420/39836/25.
03 березня 2026 року за результатом складання та підписання акту прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) з надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01/14/10/2025 від 14.10.2025 року було складено та підписано довідку про отримання адвокатом від клієнта за надання правничої допомоги гонорару у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.
На підтвердження вище встановлених обставин в суді першої інстанції позивачем, крім договору, надано: акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) з надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01/14/10/2025 від 14.10.2025 року від 03 березня 2026 року, довідки про сплату послуг, які підтверджують сплату позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 20000 грн.
Разом з тим вирішуючи питання щодо конкретної суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності.
В свою чергу, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 виклав висновки, згідно яких: "…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Отже, колегія суддів наголошує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг".
Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Крім того, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.
Надаючи оцінку співмірності заявленого представником позивача розміру відшкодування витрат на правничу допомогу із обсягом виконаних ним робіт, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції із понесених витрат у розмірі 20000 грн., зменшив таку суму до 4000 грн., з чим погоджується колегія суддів.
Загалом щодо заявленої представником позивача суми до стягнення у розмірі 20000 грн. колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що слід розділити надані адвокатом послуги як неминучі та такі, що не є необхідними та виокремити таку послугу, як підготовка до суду позовної заяви, тобто витрати пов`язані саме з діяльністю адвоката щодо підготовки позиції в суді, викладеної у позові.
В свою чергу, щодо зазначення в Детальному описі інших робіт адвоката, а саме послуги як надання первісної консультації клієнта, правовий аналіз фактичних обставин при виникненні і існуванні спірних правовідносин, з`ясування і визначення характеру правовідносин між учасниками спору; підготовка і подання адвокатських запитів до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» і Національної академії медичних наук України (копію адвокатського запиту від 16.10.2025 року з доказами про направлення та вручення, копію адвокатського запиту від 15 листопада 2025 року з доказами про направлення та вручення додано до позову); супровід звернення клієнта до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області; отримання і аналіз рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та формування правової позиції у справі з урахуванням діючого законодавства України, практики Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини; - пошук і отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, то на переконання колегії суддів такі послуги взагалі не є неминучими чи необхідними, а тим паче більшість з них взагалі виходить за межі розгляду справи в суді.
Колегія суддів наголошує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними у договорі конкретного розміру гонорару. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2023 року у справі № 140/5295/21.
Щодо визначенні в акті як окремої послуги - підготовка і подання заяви про усунення недоліків позовної заяви №420/39836/25, колегія суддів зазначає, що дослідивши ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без руху, було встановлено, що підставою постановлення такої ухвали було не обґрунтування в позові своїх вимог щодо кожного з відповідачів, що в даному випадку, на думку колегії суддів, не може бути підставою для стягнення понесених позивачем таких витрат з відповідача, оскільки в даному випадку саме адвокатом було допущено недолік при оформленні позовної заяви.
Слід також зазначити, що обсяг виконаних адвокатом послуг не відповідає критерію розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини 5 статті 134 КАС України, оскільки предмет спору у цій справі є типовим та на сьогоднішній час наявна достатня кількість судової практики з аналогічних спорів, а надання позивачем до суду протягом розгляду додаткових пояснень є його правом, а не обов`язком, а тому як наслідок в даному випадку покладати тягар понесених позивачем витрат на відповідача є не справедливим. 
Колегія суддів наголошує, що позивач вільний у виборі адвоката, який буде супроводжувати його справу, а розмір сплаченого гонорару є цивільно-правовими правовідносинами, що склались між адвокатом та позивачем. Присудженні до стягнення з відповідача витрати повертаються позивачу, а не адвокату, а в свою чергу адвокат, у відповідності до Договору про надання правничої допомоги, отримав свій гонорар у встановленому між сторонами договору розмірі.
Крім того вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. 
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 440/7120/20.
Отже, суд першої інстанції, на підставі матеріалів справи, обґрунтовано зменшив відшкодування витрат на правову допомогу до 4000 грн., вважаючи таку суму співмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, з чим погоджується колегія суддів, оскільки решти послуг наданих адвокатом не були неминучими та обов`язковими, а більшість з них взагалі була надана поза межами розгляду цієї справи в суді першої інстанції.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 28 квітня 2026 року.
Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук