ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Чернівці
справа № 727/8504/25
провадження № 22-ц/822/726/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.
за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня»
розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 18 лютого 2026 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Літвінова О. Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі – ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня»), у якому просив:
– визнати незаконним та скасувати наказ ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» № 62-К від 09 квітня 2025 року «Про встановлення режиму робочого часу лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 »;
– зобов`язати ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» поновити ОСОБА_1 умови праці, які існували до 20 січня 2025 року, тобто до дня звільнення, яке рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 08 квітня 2025 року у справі № 727/2081/25 визнано незаконним.
Позов обґрунтований тим, що після поновлення позивача на посаді лікаря-анестезіолога (зовнішнього сумісника) на 0,1 ставки відповідач встановив йому режим роботи з 15:00 до 15:48 у палатах інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми. На думку позивача, такий режим роботи є зміною істотних умов праці без наявності змін в організації виробництва і праці та без його згоди.
Так, наказом № 8-ЗВ від 17 січня 2025 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» позивача було звільнено із займаної посади зовнішнього сумісника лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми за статтею 43-1 КЗпП України у зв`язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником.
Наказом № 10-ЗВ від 24 січня 2025 року «Про внесення змін до наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 17 січня 2025 року № 8-ЗВ» змінено правову підставу звільнення позивача, замість статті 43-1 КЗпП України зазначено пункт 1 статті 36 КЗпП України та відповідно з 20 січня 2025 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 08 квітня 2025 року у справі № 727/2081/25 позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено повністю.
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем видано наказ № 61-К від 09 квітня 2025 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та поновлено позивача з 20 січня 2025 року на посаді лікаря-анестезіолога (зовнішнього сумісника) на 0,1 ставки відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми.
Разом із цим 09 квітня 2025 року відповідачем видано наказ № 62-К «Про встановлення режиму робочого часу лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 ».
Позивач зазначає, що його основним місцем роботи є Буковинський державний медичний університет, де він працює асистентом кафедри анестезіології та реаніматології. Робота в лікарні за сумісництвом, забезпечувала можливість здійснювати лікувальну діяльність та проводити практичні заняття зі студентами на клінічній базі університету.
Встановлений наказом режим роботи, а саме запровадження графіка робочого часу з 15:00 до 15:48 (понеділок – п`ятниця) та визначення конкретного місця роботи – палат інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми, на думку позивача, унеможливлює повноцінне здійснення ним лікарської практики та перешкоджає виконанню викладацьких функцій, пов`язаних із проведенням практичних занять зі студентами.
У зв`язку з цим позивач вважає, що оспорюваний наказ суперечить трудовому законодавству, фактично створює перешкоди у виконанні ним трудових обов`язків та підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 18 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача було поновлено на тій самій посаді лікаря-анестезіолога, за зовнішнім сумісництвом, на 0,1 ставки, у тому самому відділенні та з тим самим розміром оплати праці.
Суд зазначив, що оскаржуваним наказом № 62-К від 09 квітня 2025 року відповідач лише документально закріпив графік роботи позивача з урахуванням його зайнятості за основним місцем роботи в Буковинському державному медичному університеті. При цьому доказів зміни істотних умов праці, зокрема зміни посади, оплати праці, обсягу роботи чи інших умов трудового договору, позивачем не надано.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів створення оскаржуваним наказом перешкод у виконанні ним трудових обов`язків лікаря-анестезіолога. 
З зв`язку з чим, суд вважав що оскаржуваним наказом № 62-К від 09 квітня 2025 року права ОСОБА_1 не порушено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 18 лютого 2026 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в цій частині повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  ОСОБА_2 , посилається на те, що суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки зібраним доказам та дійшов помилкового висновку про відсутність зміни істотних умов праці позивача.
Після поновлення позивача на посаді лікаря-анестезіолога за рішенням суду відповідач видав наказ № 62-К від 09 квітня 2025 року, яким встановив йому графік роботи з 15:00 до 15:48 з понеділка по п`ятницю та визначив місцем роботи палати інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми. 
Зазначає, що цим наказом змінено істотні умови праці, зокрема режим та місце роботи.
Так, до звільнення ОСОБА_1 був закріплений за урологічним підрозділом, що підтверджується графіками ротації лікарів, витребуваними судом першої інстанції, однак цим доказам суд першої інстанції належної оцінки не надав та не врахував наказ про затвердження графіка роботи лікарні, яким передбачався інший режим роботи лікарів-анестезіологів.
Встановлений відповідачем режим роботи позбавляє позивача можливості працювати в операційних та належним чином здійснювати лікувальну діяльність, а також перешкоджає виконанню викладацьких функцій за основним місцем роботи в Буковинському державному медичному університеті. Вказує, що такі обмеження суперечать домовленостям між університетом і лікарнею щодо здійснення науково-педагогічними працівниками лікувальної роботи на клінічній базі.
Наголошує, що оскаржуваний наказ виданий не у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а з метою перешкоджання виконанню ним трудових обов`язків після поновлення на роботі, тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Також зазначає, що належне виконання рішення суду про поновлення на роботі передбачає створення працівникові умов для фактичного виконання попередніх трудових обов`язків, чого до ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» не забезпечено.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції та не містять нових обставин чи доказів, які б спростовували встановлені судом факти.
Відповідач вважає безпідставними твердження позивача про неповне з`ясування обставин справи та неналежну оцінку доказів, оскільки суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази та навів мотиви прийняття одних доказів і відхилення інших.
Зазначає, що після поновлення на роботі, ОСОБА_1 поновлено на тій самій посаді лікаря-анестезіолога (зовнішнього сумісника), у тому самому відділенні та з тією самою оплатою праці, а оскаржуваний наказ лише документально закріпив графік роботи, який відповідає режиму роботи позивача до звільнення та обсягу зайнятості на 0,1 ставки, а також враховує його зайнятість за основним місцем роботи в Буковинському державному медичному університеті. 
Графіки ротації лікарів мають виключно організаційний характер, відображають тимчасовий розподіл навантаження між працівниками та не встановлюють і не змінюють істотних умов праці, а тому не можуть підтверджувати закріплення позивача за певним підрозділом як постійним місцем роботи.
ОСОБА_1 не надав належних доказів того, що оскаржуваний наказ обмежує його у виконанні трудових обов`язків, позбавляє доступу до роботи або перешкоджає здійсненню викладацької діяльності, отже й відсутні підстави для скасування наказу та рішення суду першої інстанції.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
З 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором (а. с. 16).
13 червня 2022 року між ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та Буковинським державним медичним університетом (далі – БДМУ) укладено договір про співпрацю (а. с. 48-49).
Наказом № 52-ПР ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року зараховано по зовнішньому сумісництву на 0,5 ставки лікарем-анестезіологом відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії (а. с. 22).
Відповідно до витягу з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 25 травня 2022 року № 76-К ОСОБА_1 переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми (а. с. 23).
В подальшому за витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 08 липня 2022 року № 105-К позивача переведено з 0,1 ставки на 0,5 ставки лікаря-анестезіолога цього ж підрозділу (а. с. 24).
Також за витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 09 грудня 2022 року № 184-К переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми (а. с. 25).
Згідно з погодженням керівника закладу охорони здоров`я на надання допомоги пацієнту науково-педагогічними працівниками від 24 жовтня 2024 року, адміністрацією ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» погоджено надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками кафедри анестезіології та реаніматології БДМУ, серед яких ОСОБА_1 , яке чинне протягом двох років з дати підписання (а. с. 50).
Наказом № 8-ЗВ від 17 січня 2025 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади зовнішнього сумісника лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми за статтею 43-1 КЗпП України, у зв`язку з переводом на посаду основного працівника, який не є сумісником (а. с. 29).
Наказом № 10-ЗВ від 24 січня 2025 року «Про внесення змін до наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 17 січня 2025 року № 8-ЗВ» змінено правову підставу звільнення ОСОБА_1 , замість статті 43-1 КЗпП України зазначено пункт перший статті 36 КЗпП та відповідно з 20 січня 2025 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін (а. с. 30).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 08 квітня 2025 року № 727/2081/25 позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено повністю (а. с. 51-55).
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем видано наказ № 61-К від 09 квітня 2025 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивача поновлено на 0,1 ставки посади лікаря-анестезіолога (зовнішнього сумісника) відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми з 20 січня 2025 року (а. с. 56).
Відповідно до довідки виданої БДМУ від 09 квітня 2025 року № 206 «Про підтвердження місця роботи ОСОБА_3 », графік роботи позивача з 8:30 до 13:54 (понеділок-п`ятниця) (а. с. 86).
Також, 09 квітня 2025 року відповідачем видано наказ № 62-К «Про встановлення режиму робочого часу лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 », а саме встановлено режим робочого часу з 15:00 до 15:48 (понеділок-п`ятниця). Місцем роботи визначено палату інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії і політравми (а. с. 58).
Межі апеляційного перегляду справи
Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт п`ятий частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).
За правилом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, апеляційним судом не переглядається рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про те, щоб зобов`язати ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» поновити ОСОБА_1 умови праці, які існували до 20 січня 2025 року, тобто до дня звільнення, яке рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 08 квітня 2025 року у справі № 727/2081/25 визнано незаконним.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.
Ключовим питанням у даній справі є те ,чи призвів наказ № 62-К від 09 квітня 2025 року виданий ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» до зміни істотних умов праці ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Відповідно до частин першої, другої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 КЗпП та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
Отже, переведення відрізняється від переміщення тим, що в разі переведення працівнику доручається або інша робота, або та ж сама, але на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. У той же час при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості (в тому ж населеному пункті), однак на іншому робочому місці.
За частиною третьою статті 32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
При цьому, відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом російської федерації, який триває і тепер.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що при переміщенні працівника, його згода не є необхідною, а у разі зміни істотних умов праці, на період воєнного стану, у роботодавця відсутній обов`язок повідомляти працівника про їх зміну до запровадження таких умов.
Встановлюючи чи відбулася зміна істотних умов праці ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.
09 квітня 2025 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» видано наказ № 62-К «Про встановлення режиму робочого часу лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 ».
Пунктом першим оскаржуваного наказу ОСОБА_1 встановлено режим робочого часу з 15:00 до 15:48 (понеділок-п`ятниця). Місцем роботи визначено палату інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії і політравми. 
Підставою оскаржуваного наказу зазначено довідку від 09 квітня 2025 року № 206 «Про підтвердження місця роботи ОСОБА_3 », видану БДМУ.
Як вбачається з копії оскаржуваного наказу (а. с. 58) з останнім ОСОБА_1 ознайомлений, що засвідчено його власним підписом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21) міститься правовий висновок про те, що при зміні істотних умов праці посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору – система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.
Отже, для вирішення спору необхідно встановити, чи призвів оспорюваний наказ до зміни умов трудового договору ОСОБА_1 , а не лише до документального оформлення режиму його роботи.
З 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором, яке є основним місцем роботи позивача (а. с. 16).
У ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 працює за зовнішнім сумісництвом, згідно наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 09 грудня 2022 року № 184-К на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми (а. с. 25).
Згідно з вимогами статті 102-1 КЗпП сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи.
Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.
Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 травня 2006 року № 319 «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я» для лікарів лікарняних закладів установлено норму робочого часу 38,5 години на тиждень.
З урахуванням того, що позивач працює на посаді лікаря-анестезіолога за зовнішнім сумісництвом на 0,1 ставки, його тижнева норма робочого часу становить 3,85 години на тиждень (38,5 ? 0,1), що відповідає приблизно 46 хвилинам роботи на день при п`ятиденному робочому тижні.
Водночас зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та пояснень сторін не вбачається спору щодо тривалості встановленого позивачу робочого часу. Як позивач, так і відповідач виходять із того, що позивачу було встановлено режим роботи тривалістю 48 хвилин щоденно у робочі дні.
За таких обставин колегія суддів виходить із того, що предметом спору між сторонами є не тривалість робочого часу позивача як працівника, який працює на 0,1 ставки за сумісництвом, а правомірність встановлення оспорюваним наказом режиму роботи та визначення місця виконання роботи після поновлення його на посаді.
Відповідно до довідки виданої БДМУ від 09 квітня 2025 року № 206 «Про підтвердження місця роботи ОСОБА_3 », графік роботи позивача з 8:30 до 13:54 (понеділок-п`ятниця) (а. с. 86).
Натомість, ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» оскаржуваним наказом встановлено режим робочого часу з 15:00 до 15:48 (понеділок-п`ятниця).
Таким чином, встановлений відповідачем режим роботи не перетинається з графіком роботи позивача за основним місцем роботи та передбачає виконання роботи за сумісництвом після завершення робочого дня в БДМУ.
Такий режим робочого часу забезпечує можливість виконання позивачем роботи за сумісництвом у вільний від основної роботи час, що відповідає вимогам статті 102-1 КЗпП України.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 127/28353/22, сумісництвом є виконання іншої оплачуваної роботи у вільний від основної роботи час.
За таких обставин колегія суддів не вбачає, що визначення робочого часу з 15:00 до 15:48 було довільним рішенням роботодавця, оскільки робота за сумісництвом повинна виконуватися у вільний від основної роботи час, а можливості встановлення іншого режиму роботи були обмежені як графіком роботи позивача за основним місцем роботи, так і режимом роботи самого закладу охорони здоров`я.
Визначення роботодавцем конкретного часу виконання роботи замість раніше неформалізованого порядку її виконання не свідчить про зміну істотних умов праці, оскільки трудова функція позивача, обсяг зайнятості (0,1 ставки) та умови оплати праці залишилися незмінними.
Щодо доводів апеляційної скарги про зміну місця роботи колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
З аналізу наказів щодо прийняття, переведення, звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі вбачається, що протягом усього періоду його трудових відносин з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» місцем виконання роботи визначалося відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми (раніше - відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії).
Так, наказом № 52-ПР від 01 вересня 2017 року позивача прийнято на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії. Надалі наказами № 76-К від 25 травня 2022 року, № 105-К від 08 липня 2022 року та № 184-К від 09 грудня 2022 року змінювався лише обсяг зайнятості позивача (0,5 ставки та 0,1 ставки), проте незмінним залишався структурний підрозділ - підрозділ анестезіології, інтенсивної терапії і політравми.
Аналогічно наказом № 61-К від 09 квітня 2025 року про поновлення на роботі позивача поновлено саме на посаді лікаря-анестезіолога (зовнішнього сумісника) відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми.
При цьому жоден із наведених наказів не містить відомостей про закріплення позивача за урологічним відділенням, операційним блоком чи іншим конкретним місцем виконання роботи в межах зазначеного структурного підрозділу.
Отже доводи позивача про те, що до видання наказу № 62-К його місцем роботи було саме урологічне відділення, не підтверджуються наказами роботодавця, якими визначалися його посада та структурний підрозділ.
Посадова інструкція лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії та політравми (а. с. 34-37) ОСОБА_1 встановлює зокрема:
1) розділ 2 завдання та обов`язки лікаря-анестезіолога: пункт 2.8 при роботі у відділенні дотримуватися правил і вимог з охорони праці та протипожежної безпеки; пункт 2.12 виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку; пункт 2.18 за відсутності начальника підрозділу (неробочий час), відповідальність за роботу підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії несе лікар першого поста; пункт 2.19 на першому посту підрозділу анестезіології та інтенсивної терапії чергує лікар вищої категорії та з більшим стажем роботи; 
2) розділ 3 права лікаря-анестезіолога: 3.14 має право працювати за сумісництвом;
3) розділ 4 відповідальність лікаря-анестезіолога: пункт 4.9. оцінка роботи лікаря анестезіолога проводиться начальником підрозділу у відповідності до затверджених в лікарні критеріїв;
4) розділ 5 лікар-анестезіолог повинен знати та вміти: пункт 5.4 організацію та показники роботи відділення анестезіології та інтенсивної терапії, служби швидкої та невідкладної допомоги закладу в якому працює;
5) розділ 7 взаємовідносини (зв`язки) за посадою: пункт 7.1 у своїй діяльності лікар-анестезіолог безпосередньо підпорядковується начальнику підрозділу, в штаті якого працює.
Отже, зі змісту посадової інструкції лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії та політравми вбачається, що трудова функція ОСОБА_1 пов`язана із забезпеченням діяльності підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії та політравми в цілому.
За таких обставин визначення наказом № 62-К від 09 квітня 2025 року палати інтенсивної терапії як місця виконання роботи позивача в межах підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії та політравми свідчить про конкретизацію робочого місця працівника, а не про зміну його посади, структурного підрозділу чи трудової функції.
Колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на інше робоче місце в межах того самого підприємства, установи чи організації.
Відповідно до Типового положення про відділення інтенсивної терапії закладу охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ України від 15 березня 2024 року № 414, надання медичної допомоги у палатах інтенсивної терапії належить до діяльності відділення інтенсивної терапії та забезпечується фахівцями зі спеціалізацією «Анестезіологія та інтенсивна терапія».
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що визначення палати інтенсивної терапії місцем виконання роботи призвело до зміни трудової функції ОСОБА_1 , зміни його посади, умов оплати праці, обсягу зайнятості або інших істотних умов праці.
Щодо доводів про неможливість здійснювати лікувальну та викладацьку діяльність колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій з 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором (а. с. 16).
Колегія суддів враховує, що частину другу статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року доповнено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань організації освітнього процесу у сфері охорони здоров`я» від 03 липня 2020 року, відповідно до якої у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення освітнього процесу медична допомога може надаватися науково-педагогічними працівниками закладів вищої освіти за умови наявності сертифіката лікаря-спеціаліста та погодження керівника закладу охорони здоров`я.
Як вбачається з пояснювальної записки до законопроєкту, метою таких змін було усунення залежності кафедральних працівників від обов`язкового працевлаштування у закладі охорони здоров`я, оскільки до внесення змін лише працівники, які перебували у трудових відносинах із закладом охорони здоров`я, могли на законних підставах надавати медичну допомогу.
На виконання зазначених законодавчих змін постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 року № 1337 затверджено «Положення про організацію освітнього процесу у закладах охорони здоров`я за участю науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти» (далі - Положення).
Відповідно до пунктів 5, 6, 8 Положення організація освітнього процесу на клінічній кафедрі здійснюється шляхом поєднання освітньої діяльності з наданням науково-педагогічними працівниками медичної допомоги пацієнтам закладу охорони здоров`я; до договору про співпрацю додається, зокрема, погодження керівника закладу охорони здоров`я на надання медичної допомоги пацієнту науково-педагогічними працівниками.
Матеріалами справи підтверджується, що адміністрацією ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» 24 жовтня 2024 року надано погодження на надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками кафедри анестезіології та реаніматології БДМУ, серед яких ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1.2 договору про співпрацю від 13 червня 2022 року № 12 БДМУ проводить на базі лікувального закладу навчання студентів, лікарів-інтернів, аспірантів, лікарів-слухачів, а також здійснює науково-методичну, науково-дослідну, консультативну та лікувальну роботу хворих.
Згідно з пунктом 2.1.1 договору ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» надає можливість постійної консультативної, діагностичної та лікувальної роботи в базових відділеннях закладу.
Пунктом 3.2.2 договору передбачено право співробітників БДМУ обстежувати, консультувати та лікувати хворих, що госпіталізовані у профільні відділення, консультувати хворих в інших підрозділах закладу охорони здоров`я відповідно до стандартів медичної допомоги (медичних стандартів) та клінічних протоколів.
Крім того, пунктом 3.2.9 договору передбачено право працівників БДМУ чергувати у вечірній, нічний та позаробочий час у профільних підрозділах закладу охорони здоров`я згідно щомісячного графіку чергувань.
Пункт 3.2.10 договору прямо встановлює право науково-педагогічних працівників БДМУ виконувати лікувально-діагностичну роботу в профільних підрозділах закладу охорони здоров`я.
Тобто, станом на момент виникнення спірних правовідносин право ОСОБА_1 як науково-педагогічного працівника БДМУ надавати медичну допомогу пацієнтам лікарні, здійснювати лікувально-діагностичну роботу, консультувати та лікувати хворих випливало не лише з трудових відносин із ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», а також із положень статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року, постанови Кабінету Міністрів України № 1337 від 28 грудня 2020 року та договору про співпрацю від 13 червня 2022 року № 12, як окремий механізм здійснення такої діяльності науково-педагогічними працівниками закладів вищої освіти.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність порушення трудових прав позивача при виданні ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» наказу № 62-К від 09 квітня 2025 року.
Матеріалами справи не підтверджено, що оспорюваним наказом було змінено трудову функцію позивача, його посаду, структурний підрозділ, обсяг зайнятості, умови оплати праці чи інші істотні умови праці. Встановлення конкретного режиму роботи та визначення робочого місця в межах того самого структурного підрозділу за обставин цієї справи свідчить про конкретизацію порядку виконання роботи за сумісництвом, а не про зміну умов трудового договору.
Також позивач не довів, що оспорюваний наказ позбавив його можливості здійснювати лікувальну, наукову чи викладацьку діяльність, оскільки право науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти надавати медичну допомогу на клінічній базі закладу охорони здоров`я передбачене чинним законодавством та договором про співпрацю між БДМУ та ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».
В даному випадку помилковими є доводи апеляційної скарги, що оскаржуваним наказом позивача позбавлено можливості працювати в операційних та належним чином здійснювати лікувальну діяльність, оскільки його посадові обов`язки як лікаря-анастезіолога визначені посадовою інструкцією, а не відповідним наказом.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» № 62-К від 09 квітня 2025 року.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення від 18 лютого 2026 року з додержанням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 18 лютого 2026 року в оскарженій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 червня 2026 року.

Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК
Судді :      Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Ірина ПЕРЕПЕЛЮК