П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/6446/26	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.
Дата і місце ухвалення: 04 червня 2026 року, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі №400/6446/26 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД», керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» Мироненка Євгена Сергійовича про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2026 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просило встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 40337026) ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до погашення податкового боргу.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував пропуск позивачем установленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячного строку звернення до суду. 
На думку апелянта, право контролюючого органу на звернення до суду із позовом про встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України виникло після спливу 240 календарних днів з дня вручення податкової вимоги, тобто з 25 квітня 2025 року, тоді як позов подано лише 03 червня 2026 року. У зв`язку із цим апелянт вважає, що позивач пропустив визначений законом строк звернення до суду.
Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи містять лише податкову вимогу від 02 серпня 2024 року № 011613-1302-1429 на суму 844 152,19 грн, яка не підтверджує наявності податкової вимоги щодо податкового боргу в сумі, що перевищує один мільйон гривень, як цього вимагає пункт 87.13 статті 87 Податкового кодексу України. 
З огляду на викладене просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Миколаївській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду - без змін.
На обґрунтування своєї позиції зазначає, що на момент звернення до суду за ТОВ «МИРКО ТРЕЙД» обліковувався податковий борг у розмірі 4 006 080,88 грн, який підтверджується інтегрованою карткою платника податків, а також рішенням про стягнення коштів з рахунків платника податків та повернутими без виконання платіжними інструкціями у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника.
Також позивач заперечує доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду, посилаючись на те, що перебіг 240-денного строку, визначеного пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України, у цій справі пов`язується з моментом виникнення податкового боргу в сумі, що перевищує один мільйон гривень, а саме з 09 липня 2025 року. Відтак право на звернення до суду виникло 06 березня 2026 року, а позов подано 03 червня 2026 року, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. 
З огляду на викладене позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Особи, які беруть участь у справі, про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 124 130 КАС України.
Під час відкритого судового засідання учасники справи надали свої пояснення по суті спору та не заперечували проти завершення апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Враховуючи відсутність заперечень учасників справи, а також те, що всі необхідні для вирішення спору обставини з`ясовані та підтверджені наявними у справі доказами, колегія суддів дійшла висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «МИРКО ТРЕЙД», як юридична особа, зареєстроване 11 березня 2016 року та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «МИРКО ТРЕЙД» є Мироненко Євген Сергійович.
З інтегрованої картки платника податків вбачається, що за ТОВ «МИРКО ТРЕЙД» обліковується податковий борг у сумі 4 006 080,88 грн, який складається з податку на додану вартість у сумі 3 994 000,88 грн, податку на прибуток підприємств у сумі 3 060,00 грн та адміністративних штрафів і інших санкцій у сумі 9 020,00 грн.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України товариству виставлено податкову вимогу від 02 серпня 2024 року № 011613-1302-1429, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою ТОВ «МИРКО ТРЕЙД». Податкову вимогу було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується корінцем про повернення поштового відправлення № 0600949312604.
Станом на час звернення позивача до суду податковий борг товариством не був погашений, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС у Миколаївській області до суду першої інстанції з адміністративним позовом про встановлення тимчасового обмеження керівника товариства у праві виїзду за межі України.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у ТОВ «МИРКО ТРЕЙД» наявний податковий борг у сумі, що перевищує один мільйон гривень, який не був погашений протягом 240 календарних днів з дня вручення податкової вимоги, у зв`язку з чим наявні передбачені пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України та статтею 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для застосування до керівника товариства тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення податкового боргу.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Конституційний принцип законності діяльності органів державної влади знайшов свій розвиток у положеннях Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України, чи використано відповідне повноваження з метою, з якою його надано, чи є такі рішення обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними, розсудливими, пропорційними, а також чи прийняті вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається саме на такого суб`єкта.
Отже, під час вирішення цього спору суд апеляційної інстанції повинен перевірити не лише наявність матеріально-правових підстав для застосування передбаченого законом заходу у вигляді тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України, а й дотримання контролюючим органом усіх установлених законом процесуальних вимог щодо реалізації відповідного повноваження, у тому числі щодо своєчасності звернення до адміністративного суду.
Спірні правовідносини у цій справі регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання зазначених законів.
Відповідно до підпункту 20.1.35-2 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників у разі невиконання такими юридичними особами податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення податкового боргу.
Разом із тим реалізація зазначеного повноваження не є безумовною, оскільки законодавець визначив не лише матеріально-правові умови застосування такого заходу, а й процесуальний порядок реалізації відповідного права контролюючого органу.
Так, згідно з пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує один мільйон гривень, контролюючий орган має право звернутися до суду із позовом про встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України до повного погашення такого податкового боргу.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено особливості провадження у справах цієї категорії та встановлено, що адміністративний позов може бути поданий лише за умови, якщо податковий борг у сумі, що перевищує один мільйон гривень, не погашений протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що право контролюючого органу на звернення до адміністративного суду виникає лише за наявності сукупності визначених законом юридичних фактів. Разом із тим ні пункт 87.13 статті 87 Податкового кодексу України, ні стаття 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлюють спеціального процесуального строку реалізації такого права, а також не визначають процесуальних наслідків його пропуску. Саме тому під час вирішення цього спору підлягають застосуванню загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України, що регулюють строки звернення до адміністративного суду та наслідки їх пропуску.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який, якщо інше не встановлено законом, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають такому суб`єкту право на пред`явлення визначених законом вимог.
Колегія суддів зазначає, що положення пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України визначають момент виникнення у контролюючого органу права на звернення до адміністративного суду, однак не регулюють питання процесуального строку реалізації такого права.
Отже, після виникнення передбачених законом підстав контролюючий орган зобов`язаний реалізувати надане йому право на звернення до суду в межах процесуального строку, визначеного абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Такий висновок відповідає системному тлумаченню положень Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутність спеціального процесуального строку не може розцінюватися як надання суб`єкту владних повноважень необмеженого у часі права на реалізацію передбаченого законом повноваження. Процесуальні строки встановлюються законодавцем з метою забезпечення принципу правової визначеності, стабільності публічно-правових відносин, своєчасного здійснення правосуддя та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Викладений підхід також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 вересня 2024 року у справах №120/2322/24 та №140/26462/23, від 01 липня 2025 року у справі №120/2450/24, від 11 вересня 2025 року у справі №460/1354/25, від 18 грудня 2025 року у справах №280/5892/25 та №160/20031/25. У зазначених постановах Верховний Суд звернув увагу на необхідність системного застосування положень пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України, статті 289-2 та статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України під час вирішення спорів цієї категорії.
У зазначених постановах Верховний Суд виходив із того, що положення пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України визначають момент виникнення права на звернення до суду, тоді як питання строку реалізації такого права вирішується відповідно до загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску контролюючим органом установленого законом строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів виходить із такого.
Як убачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області відповідно до вимог статті 59 Податкового кодексу України сформовано податкову вимогу від 02 серпня 2024 року №011613-1302-1429, яку направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» рекомендованим поштовим відправленням за його податковою адресою.
Зазначене поштове відправлення було повернуто контролюючому органу 27 серпня 2024 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Саме цю дату суд першої інстанції визнав датою вручення податкової вимоги, виходячи з положень Податкового кодексу України, і зазначені обставини сторонами не спростовуються.
Отже, саме з 27 серпня 2024 року підлягає обчисленню встановлений пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України строк у 240 календарних днів.
Здійснивши обчислення зазначеного строку, колегія суддів встановила, що він сплив 24 квітня 2025 року.
Таким чином, починаючи з 25 квітня 2025 року, за наявності інших передбачених законом умов, у контролюючого органу виникло право на звернення до адміністративного суду із позовом про застосування тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України.
Оскільки спеціального процесуального строку для реалізації такого права Податковим кодексом України не встановлено, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення абзацу другого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак останнім днем звернення Головного управління ДПС у Миколаївській області до адміністративного суду був 25 липня 2025 року.
Оскільки адміністративний позов у цій справі подано лише 03 червня 2026 року, тобто після закінчення тримісячного строку, встановленого абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів доходить висновку, що контролюючий орган звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого законом процесуального строку.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження у справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку або якщо наведені ним підстави для поновлення такого строку будуть визнані судом неповажними, адміністративний позов залишається без розгляду.
Як убачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС у Миколаївській області не звернулося до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів існування об`єктивних та непереборних обставин, які б перешкоджали контролюючому органу своєчасно звернутися до адміністративного суду після виникнення у нього відповідного права.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, в частині їх обґрунтування щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду. Зокрема, не можуть бути прийняті доводи про те, що право на звернення до адміністративного суду виникло лише після спливу 240 календарних днів із 09 липня 2025 року, тобто з дати, коли, за даними інтегрованої картки платника податків, сума податкового боргу вперше перевищила один мільйон гривень.
Таке тлумачення положень пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України не ґрунтується на їх змісті.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законодавець пов`язав початок перебігу 240-денного строку саме з днем вручення платнику податків податкової вимоги. Отже, юридичним фактом, з яким закон пов`язує початок перебігу цього строку, є вручення податкової вимоги, а не подальше збільшення суми податкового боргу чи виникнення нових узгоджених грошових зобов`язань.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу збільшується або зменшується, але такий борг не погашається у повному обсязі, податкова вимога повторно не надсилається (не вручається), а погашенню підлягає вся сума податкового боргу, що існує на день його погашення.
Наведені положення свідчать, що законодавець не пов`язує збільшення суми податкового боргу після вручення податкової вимоги з виникненням нового юридичного факту, який потребував би повторного направлення податкової вимоги або зумовлював новий перебіг строку, встановленого пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України.
Таким чином, вручення податкової вимоги є юридичним фактом, з яким закон пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом передбачених законом заходів щодо погашення податкового боргу, у тому числі право на звернення до адміністративного суду із позовом, передбаченим пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України.
Інше тлумачення зазначених положень фактично призвело б до можливості щоразу обчислювати новий строк звернення до адміністративного суду лише внаслідок зміни розміру податкового боргу, що не випливає зі змісту наведених норм та суперечить принципу правової визначеності.
Колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2025 року у справі №160/5655/22. Разом із тим колегія суддів зазначає, що у зазначеній постанові Верховний Суд не досліджував питання застосування до спірних правовідносин положень статей 122 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не були предметом його правового аналізу. Відтак наведена постанова не містить правового висновку щодо застосування процесуальних строків звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду та наслідків їх пропуску, а тому не виключає застосування до спірних правовідносин загальних положень статей 122 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що факт пропуску Головним управлінням ДПС у Миколаївській області встановленого абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду знайшов своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а матеріали справи не містять заяви про поновлення цього строку та доказів існування поважних причин його пропуску.
Разом із тим колегія суддів перевірила й інші доводи апеляційної скарги та зазначає, що вони не спростовують наведеного висновку щодо наявності передбачених частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.
Зокрема, апелянт посилається на те, що податкова вимога від 02 серпня 2024 року №011613-1302-1429 була сформована на суму 844 152,19 грн, тобто на суму, що є меншою ніж один мільйон гривень, а тому після збільшення суми податкового боргу контролюючий орган мав направити нову податкову вимогу.
Колегія суддів зазначає, що наведений довід стосується матеріально-правових передумов звернення до суду та не впливає на вирішення питання щодо наявності процесуальних підстав для залишення адміністративного позову без розгляду. Оскільки під час апеляційного перегляду встановлено факт пропуску позивачем установленого законом строку звернення до адміністративного суду, а матеріали справи не містять заяви про його поновлення та доказів поважності причин такого пропуску, зазначений довід не має вирішального значення для вирішення питання про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем установленого законом строку звернення до адміністративного суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не перевірив дотримання контролюючим органом установленого законом строку звернення до адміністративного суду, не застосував до спірних правовідносин положення статей 122 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам та безпідставно перейшов до розгляду адміністративного позову по суті, не вирішивши питання щодо наявності процесуальних передумов для такого розгляду.
Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено процесуальні наслідки встановлення після відкриття провадження факту пропуску строку звернення до адміністративного суду, тоді як пунктом 8 частини першої статті 240 цього Кодексу передбачено залишення позову без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки під час апеляційного перегляду встановлено факт пропуску позивачем установленого законом строку звернення до адміністративного суду, а матеріали справи не містять заяви про його поновлення та доказів існування поважних причин такого пропуску, колегія суддів доходить висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.
Відповідно до статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із залишенням позовної заяви без розгляду з підстав, установлених статтею 240 цього Кодексу, до яких у цій справі належать підстави, визначені пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року та залишення без розгляду адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» та ОСОБА_1 про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України.
Керуючись статтями 122, 123, 242, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі №400/6446/26 скасувати.
Адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРКО ТРЕЙД» та ОСОБА_1 про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук