ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 травня 2026 року	Справа №160/35707/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Суть спору: 16.12.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 30.10.2025 №1503 о/с по особовому складу згідно з Законом України «Про Національну поліцію» про звільнення зі служби в поліції: за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 (0045244), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції, з 30 жовтня 2025 року;
- поновити майора поліції ОСОБА_1 (0045244) на службі в органах Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, з 01 листопада 2025 року;
- увільнити майора поліції ОСОБА_1 (0045244), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації з 08 листопада 2025 року зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня звільнення з військової служби на підставі ч.3 ст.119 КЗпП України, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ХІ.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він проходив службу на посаді старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції майора поліції в Дніпропетровській області. 28 жовтня 2025 року відповідно до Витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України позивача зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. З 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) на підставі поданого 27.10.2025 рапорту. На переконання позивача, у зв`язку із тим, що до дати звільнення 30.10.2025 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у відповідача не було підстав для звільнення позивача на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Зазначені дії відповідача позбавили ОСОБА_1 визначених ст. 119 КЗпП України гарантій. 07.11.2025 позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із рапортом про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 27.10.2025. Також, просив скасувати наказ про звільнення за власним бажанням та поновити його на посаді з подальшим увільненням від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації. Проте, отримав відмову про скасування наказу про звільнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Також, зазначеною ухвалою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виклик свідків та поновлено строки звернення до адміністративного суду в адміністративній справі.
05.01.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначив, що підставою видання наказу ГУНП від 30.10.2025 №1503 о/с став рапорт ОСОБА_1 від 27.10.2025. Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 щодо аналогічних правовідносин зазначає, що приписи п. 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. Верховний Суд зазначив, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудових відносин можуть домовитись про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (або до настання якої) працівник має бажання звільнитись зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення №114 строку, а також згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. З наведеного слідує, що між ГУНП та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості щодо дати звільнення, на якій наполягав позивач у своєму рапорті від 27.10.25, та ГУНП на підставі волевиявлення позивача прийняло рішення про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, видавши наказ ГУНП від 30.10.2025 № 1503 о/с. Враховуючи, що ОСОБА_1 не звертався до ГУНП з рапортами чи заявами щодо відкликання свого рапорту про звільнення, під час отримання трудової книжки 30.10.2025 не повідомляв про факт мобілізації, а відтак у ГУНП підстави для скасування наказу про звільнення були відсутні. Також, ГУНП не погоджується з доводами позовної заяви ОСОБА_1 щодо обов`язку ГУНП у відповідності до положень ст. 119 КЗпП України забезпечити збереження місця роботи за позивачем.
09 лютого 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги.
09 лютого 2026 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін.
09 січня 2026 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та від Державної установи «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 клопотання представника позивача - адвоката Овчаренко Ольги Миколаївни про витребування доказів у справі №160/35707/25, - задоволено частково.
На виконання зазначеної ухвали суду 18.03.2026 від Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області надійшли пояснення.
09.04.2026 від Державної установи «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» надійшли витребувані судом документи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 був поданий рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням з 30.10.2025, у зв`язку з незадовільним графіком роботи.
Також, з 27 жовтня 2025 року позивач перебував на лікарняному у поліклініці м.Кам`янське Державної установи «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» у зв`язку зі скаргою на біль у правому колінному суглобі та 07 листопада 2025 року йому виданий листок непрацездатності.
28 жовтня 2025 року відповідно до витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України позивача зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплексування підрозділів військової частини НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», мобілізаційної Директиви Головнокомандувача ЗСУ від 11.10.2024 №21135/дск, мобілізаційного розпорядження КНГУ від 06.05.2025 №М-44т та призначено молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 на посаду командира 2-го самохідного артилерійського взводу 2-ої самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової часини НОМЕР_1 (ВОС-0305003). Оригінал витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України в той же день був наданий заступнику начальника СКЗ Кам`янського РУП капітану поліції ОСОБА_2 та долучений до особової справи. 
30 жовтня 2025 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області №1503 о/с по особовому складу згідно з Законом України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0045244), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції з 30 жовтня 2025 року звільнено зі служби в поліції: за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
07 листопада 2025 року позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з рапортом про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 27 жовтня 2025 року. Також, просив скасувати наказ по особовому складу №1503 о/с від 30.10.2025 про звільнення за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» та поновити його, майора поліції ОСОБА_1 (0045244) на посаді старшого спеціаліста криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції з 31 жовтня 2025 року та на підставі ч.3 ст.119 КЗпП України, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ХІ, увільнити його, майора поліції ОСОБА_1 (0045244), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації з 08 листопада 2025 року зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня звільнення з військової служби. 
13 листопада 2025 року представник позивача адвокат Овчаренко О.М. отримала лист-відповідь за вих.№361584-2025 від 12.11.2025 від начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Ігоря ГЕРЕЙ про розгляд рапорту ОСОБА_1 від 07.11.2025. Зокрема, позивача повідомлено, що наказ про звільнення зі служби в поліції видано на підставі особисто поданого позивачем рапорту, правові підстави для скасування наказу ГУНП від 30 жовтня 2025 року №1503 о/c відсутні.
Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду.
На переконання позивача, у відповідача не було підстав для звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 до дати звільнення 30.10.2025 було зараховано 28.10.2025 в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та виходить з такого.
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII).
Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, педагогічної, наукової або творчої (ст.66 Закону України "Про Національну поліцію").
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію", пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Приписами частини першої статті 60 цього ж Закону визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Також, підстави для видання наказів по особовому складу визначено в розділі ІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 (надалі - Порядок №1235).
Згідно з ч. 2 та ч. 3 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік).
Так, Перелік визначає рапорт (заяву), що пишеться власноручно у довільній формі, як один із документів з питань проходження служби..
Пунктом 4 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - «Положення №114»), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Згідно пункту 68 Положення №114» особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Відповідно до пункту 24 цього Положення 24 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Необхідно зазначити, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Тому видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.
Натомість, за змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.
Повертаючись до обставин справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав рапорт про звільнення 27.10.2025, в якому зазначив, що хоче звільнитися зі служби за власним бажанням з 30.10.2025 у зв`язку з незадовільним графіком роботи.
30 жовтня 2025 року видано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області №1503 о/с по особовому складу про звільнення з 30 жовтня 2025 року майора поліції ОСОБА_1 (0045244), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №2 Кам`янського районного управління поліції, за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
З наведеного слідує, що між відповідачем та ОСОБА_1 було досягнуто домовленість щодо дати звільнення, на якій наполягав позивач у своєму рапорті.
Оскільки позивач не скористався своїм правом на відкликання рапорту про звільнення до 30.10.2025, підстави для скасування наказу про звільнення відсутні. 
Також, з пояснень начальника Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.03.2026 вбачається, що 30.10.2025 позивачем надано до сектору кадрового забезпечення витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.10.2025 №310. Проте, рапорту про відкликання заяви про звільнення з підстав призову на військову службу позивач 30.10.2025 не заявляв.
Лише 07.11.2025 позивач звернувся до начальника до начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з рапортом про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 27 жовтня 2025 року.
Суд вказує, що поданий позивачем 07.11.2025 рапорт про відкликання заяви про звільнення не породжував жодних правових наслідків для відповідача, оскільки позивач вже був звільнений зі служби в Національній поліції.
На переконання суду, застосування до позивача визначених ст. 119 КЗпП України гарантій можливе виключно за умови встановлення протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача зі служби.
Натомість, під час розгляду справи не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що у відповідача не було підстав для звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Відтак, в спірних правовідносинах зарахування позивача до списків особового складу військової частини не встановлювало для відповідача жодних обов`язків щодо застосування до позивача визначених ст. 119 КЗпП України гарантій.
За таких обставин, оскаржуваний наказ від 30.10.2025 №1503 о/с по особовому складу згідно з Законом України «Про Національну поліцію» про звільнення зі служби в поліції: за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 видано у межах повноважень та з дотриманням встановленої процедури.
З цих підстав суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог, суд врахував також обставини того, що позивач наполягає на наявності у нього права на визначені ст. 119 КЗпП України гарантії в частині збереження місця роботи попри те, що рапорт на звільнення обґрунтував незадовільним графіком роботи.
З огляду на відмову у задоволенні основної позовної вимоги, не підлягає задоволенню вимога про поновлення майора поліції ОСОБА_1 (0045244) на службі в органах Національної поліції та увільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Судом встановлено, що дії відповідача у спірних правовідносинах вчинено у відповідності до вимог Закону, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон