Суддя Шевченко С. В. 

Справа № 644/933/24 
Провадження № 2/644/932/26 
11.05.2026 

РІШЕННЯ
іменем України

11 травня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., за участі: представника позивачки адвоката Ніколаєва В.О., представника відповідачів адвоката Мироненко С.М., секретаря судових засідань Рибалка В.О., розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом
у с т а н о в и в :
У позові ОСОБА_1 просить: встановити факт, що вона та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2017 року до 10 серпня 2023 року включно та є спадкоємцем четвертої черги померлого ОСОБА_4 ; визнати за нею право власності на обов`язкову частку у праві часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; визнати за нею право власності на обов`язкову ідеальну частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 та на земельну ділянку до нього у порядку спадкування за законом спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що у серпні - вересня 2016 року вона познайомилася з ОСОБА_4 і з початку 2017 року вони почали проживати разом у його квартирі як чоловік і жінка у цивільному шлюбі. Під час спільного сумісного проживання вони разом відпочивали у м. Бердянськ, санаторію «Лаванда», санаторію «Світанок», республіці Туреччина, внесли разом кошти у ювелірну фірму «ІНФОРМАЦІЯ_2». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними й допустимими доказами, які б доводили факт постійного проживання з 2017 року позивачки та ОСОБА_4 
15.02.2024 позов був прийнятий судом до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Того ж дня судом були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу ХМНО Клопотову С.Д. вчиняти нотаріальні дії з видачі спадкоємцям, зазначеним у заповіті ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом до набрання рішення суду у цій справі законної сили.
12.06.2024 підготовче провадження у справі було закрите і призначено судовий розгляд.
В процесі розгляду справи судом встановлені викладені нижче обставини та відповідні їм правовідносини.
З показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знайомі з кінця 2016 початку 2017 років. З того часу вони проживали спільно у квартирі, яка належала ОСОБА_4 . У цей період вони вели спільне господарство, разом купували продукти харчування та побутові товари, спільно їздили на відпочинок та зустрічались з друзями. Після перенесеного ОСОБА_4 інсульту ОСОБА_1 здійснювала за ним догляд, а після його смерті організовувала поховання, що підтверджується також копією договору-замовлення на організацію поховання, який укладений 11.08.2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_10 . 
Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.02.2024 року, який наданий ОСОБА_1 за її запитом, та листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.03.2024 року, який наданий на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджується, що 05.05.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перетинали державний кордон на виїзд з Києва (Жуляни) рейсом 4405 Київ-Анталія, а 12.05.2018 року повернулись на територію України.
Також про спільний відпочинок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідчать надані суду фотографії.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі ст. 1264 ЦПК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, надаючи оцінку доказам, які надані позивачкою на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджений належними, допустимими і достовірними доказами. 
Також суд бере до уваги, що допитана у якості свідка ОСОБА_11 , якій ОСОБА_4 доводився дядьком, не заперечувала тієї обставини, що ОСОБА_1 знайома з ОСОБА_4 , бере участь у його житті, допомагає йому у побуті. Фактично свідок не оспорювала наявності зв`язку чи стосунків між позивачкою та дядьком, однак характеризувала їх з негативного боку. Також суд бере до уваги, що свідок з 2012 по 2020-2021 роки взагалі не підтримувала зв`язку з ОСОБА_4 . 
Частиною 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Непрацездатні особи - це громадяни, які через вік (пенсіонери) або стан здоров`я (інвалідність) втратили здатність працювати. До них відносять чоловіків від 60 років та жінок від 55 років.
Відповідно до наданої суду довідки про доходи № 1740797419721720 від 10.02.2024 року ОСОБА_1 з 01.01.2023 року перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова і отримує пенсію за віком.
З наданої суду копії заповіту встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_4 складається з квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та на земельної ділянки до нього. 
Визначаючи розмір обов`язкової частки, яка належить позивачці у спадковому майні, суд виходить з того, що відповідачі є спадкоємцями п`ятої черги спадкування, так як ОСОБА_3 доводиться спадкодавцю племінником, а ОСОБА_2 - сином племінниці. Отже у разі спадкування за законом ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею четвертої черги, належало б все спадкове майно, відтак її обов`язкова частка становить частину від всього спадкового майна. 
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з положеннями п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з положень статей 137, 141ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Надана представником позивачки угода № 23/47 про надання правової допомоги від 14.11.2023 року не містить визначень розміру гонорару, а опис виконаних робіт не містить детального розрахунку визначеної адвокатом вартості правової допомоги, відсутній порядок та вихідні дані використані для визначення сум гонорару. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Відтак суд доходить висновку про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 5, 10-13, 76-82, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в :
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартиру АДРЕСА_1 та на частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 та на частки земельної ділянку до будинку у порядку спадкування за законом.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2283 грн 70 коп., по 1141 грн 85 коп. з кожного.
Відмовити у стягненні з відповідачів на користь позивачки судових витрат на оплату правничої допомоги. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Судове рішення ухвалене 11.05.2026.

Суддя     С.В. Шевченко