РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/177/26
Провадження № 2/293/340/2026

09 червня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського О.М., 
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
І. ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ
У лютому 2026 року ОСОБА_2 (позивачка) звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_3 (відповідач), який мотивовано тим, що з 12.06.1976 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 12.06.2017. Вказується, що за час шлюбу сторони набули у спільну власність будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживає позивачка.
Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спільного майна, позивачка просила визнати їх спільною сумісною власністю вказаний житловий будинок, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
09.03.2026 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №293/177/26, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено у справі судове засідання, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач повідомлявся про судове засідання шляхом надіслання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та повістками про виклик рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, які повернулись на адресу суду з причин невручення "адресат відсутній за адресою".
За правилами частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3).
У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Також відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання 14.04.2026, 20.05.2026 шляхом розміщення оголошення про судове засідання на офіційному сайті Судової влади України.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
14.04.2026 протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 19.05.2026.
19.05.2026 у судовому засіданні протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, витребувано оновлений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 09.06.2026.
09.06.2026 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, посилаючись на те, що спірний будинок було придбано сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов чи інших заяв та клопотань до суду не подав.
09.06.2026 у судовому засіданні судом складено та проголошено скорочене рішення суду.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
12.06.1976 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.06.2017 у справі №296/296/17 (а.с. 5).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_4 07.07.2017 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.42).
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.1992 ОСОБА_3 придбав у колгоспу «Прогрес» с. Клітище Черняхівського районного суду Житомирської області за 4500 карбованців у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.51-52).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2757923 від 19.05.2026 вбачається, що 04.08.2017 ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,2 кв.м.; підстава виникнення права власності: виписка із погосподарської книги (а.с. 44).
ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
При вирішенні спору суд виходить із того, що на час набуття відповідачем у власність спірного будинку правовідносини між сторонами регулювалися нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС).
Згідно з п. 1 розділу VII "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України (далі -СК України) зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.
Так, стаття 22 КпШС визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Отже, придбання майна в період шлюбу встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічне положення закріплено й у частині 1 статті 60 СК України.
Таким чином законодавство встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
При цьому реєстрація прав на майно за одним із подружжя не спростовує презумпцію належності такого майна до спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, діє поки вона не спростована одним із подружжя.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно із статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
V. ОЦІНКА СУДУ
Між сторонами виник спірні правовідносини з приводу поділу спільного майна колишнього подружжя - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи слідує, що під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.1992 ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому 04.08.2017 ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.
При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2757923 від 19.05.2026 вбачається, що підставою для виникнення права власності на спірний будинок стала виписка із погосподарської книги.
За змістом частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини 1, 2 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 4 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не подав.
Судом у судовому засіданні оглянута копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.1992, згідно якого ОСОБА_3 придбав у колгоспу «Прогрес» с. Клітище Черняхівського районного суду Житомирської області за 4500 карбованців у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ураховуючи, що спірний будинок набуто сторонами за час шлюбу та відсутність відомостей про належність спірного будинку до особистої власності відповідача, що унеможливлює застосування до нього положень щодо особистого майна одного з подружжя, суд вважає, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача та підлягає поділу в рівних частках, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов ОСОБА_2 задоволено повністю, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3781 грн 35 коп. (1% х 1/2 х 756270,22 грн (оціночна вартість спірного майна)).
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3781 грн 35 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Повне рішення складено та підписано 15.06.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ